У Х В А Л А        
 
03 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 212/149/14-ц
провадження № 61-4997ск20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,
встановив:
У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 14листопада 2006 року із    ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KRKTRAU07550129, за яким йому надано кошти       у розмірі 41 935, 00 грн на купівлю автомобіля та у розмірі 10 903,10 грн на сплату страхових платежів, на умовах платності та зворотності, на строк до 13листопада 2011 року. Позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, унаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 10 грудня      2013 року склала 156 952, 10грн, у тому числі: заборгованість за кредитом -         28 152, 54 грн, заборгованість за відсотками в сумі 61 885, 80 грн, заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 1 350,33 грн, пеня в сумі 65 563, 43 грн.
У зв`язку з наведеним просило суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму кредитної заборгованості, а також понесені судові витрати.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду містаКривого РогуДніпропетровської області від 16 червня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.
Стягнуто з    ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KRKTRAU07550129 від 14листопада 2006 року в сумі   156 952, 10 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 569, 52 грн.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року вищевказане заочне рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення.
Позовні вимоги ПАТ КБ«Приватбанк» до    ОСОБА_1 про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості задоволено.
Стягнуто з    ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором № KRKTRAU07550129 від 14 листопада 2006 року, якастаном на 10 грудня 2013 року склала 156 952, 10 грн, у тому числі: заборгованість за кредитом - 28 152, 54 грн, заборгованість за відсотками в сумі 61 885, 80 грн, заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 1 350, 33 грн, пеня          в сумі 65 563, 43 грн.
Стягнуто з    ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 1 569, 52 грн. 
11 березня 2020 року   ОСОБА_2 направив засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким       у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. 
Відповідно до вимог частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
У статті 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Повний текст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції було складено    29 листопада 2018 року та оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 04 грудня 2018 року.
ОСОБА_2 зазначив, що копію повного тексту постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року він отримав 18 лютого 2020 року      в Жовтневому районному суді міста Кривого РогуДніпропетровської області, однак на випадки, передбачені частиною третьою статті 394 ЦПК України для поновлення строку на касаційне оскарження, заявник не вказує та не обґрунтовує. 
Оскільки касаційна скарга   ОСОБА_1 подана після спливу одного року з дня складення повного тексту постанови Дніпровського апеляційного суду від              29 листопада 2018 року, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ухвалив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада   2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               М. Ю. Тітов
                                                                                                          С. О. Карпенко
                                                                                                          В. А. Стрільчук