П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
21 травня 2020 р.	м. Одеса	Справа № 400/3207/19	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Миколаїв;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
22.01.2020 року;
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.
             П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді - Єщенка О.В.
                           суддів                      - Димерлія О.О.
                                                            - Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС України у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС України у Миколаївській області від 10.05.2019 року №0046291-5406-1427 про визначення грошового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 48 390,78 грн., №0046290-5406-1427 про визначення грошового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 827,2 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що висновки контролюючого органу про наявність у позивача обов`язку сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є необґрунтованими та не враховують те, що наявне у власності позивача майно є спорудами для сільськогосподарського призначення за кодом 1271 Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, а отже не є об`єктом оподаткування відповідно до п.п. "ж" п. 266.2.2 ст. 266 Податкового кодексу України. Разом з цим, нарахування податку здійснено відносно об`єкта, який за технічним описом є нежитловими будівлями (бригадний стан), а саме є відповідною площадкою (двір) для стоянки тракторів та іншої сільськогосподарської техніки і не являється нежитловою нерухомістю у розумінні норм податкового законодавства. З огляду на те, що визначення грошових зобов`язань відбулось неправомірно, у тому числі поза межами установлених строків, позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом та ставити питання про скасування рішень суб`єкта владних повноважень.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивач не є сільськогосподарським товаровиробником і наявність у його власності будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності ці обставини не спростовує, підстави для застосування пільг, передбачених п.п. "ж" п.п. 266.2.2. п.  266.1  ст. 266 Податкового кодексу України, до об`єкта відсутні.
Враховуючи, що наявні у власності позивача об`єкти нежитлової нерухомості підпадають під об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно і визначення грошових зобов`язань відбулось з дотриманням норм податкового законодавства, з урахуванням усіх обставин та в межах установлених строків, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність рішень відповідача та відсутність підстав для їх скасування.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про задоволення позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що наявне у власності позивача нерухоме майно не підпадає під об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і винесення оспорюваних рішень з порушенням установлених строків безумовно свідчить про їх необґрунтованість та наявність безумовних підстав для скасування.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та згідно Свідоцтва Серії САВ 380340, виданого 14.09.2007 року Виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, адмінбудівлі з допоміжними будівлями, загальною площею 86,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та згідно Свідоцтва Серії НОМЕР_1, виданого 14.09.2007 року Виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, бригадного будинку з допоміжними спорудами, загальною площею бригадного будинку - 169,6 кв.м., площа бригадного стану      4 914,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
10.05.2019 року Головним управлінням ДФС України у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0046290-5406-1427, яким ОСОБА_1 згідно з п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, у загальному розмірі 827,2 грн., у тому числі, за: 2015 рік - у сумі 105,84 грн.; 2016 рік - 119,75 грн.; 2017 рік - 278,08 грн., 2018 рік - 323,53 грн.
Також, 10.05.2019 року Головним управлінням ДФС України у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0046291-5406-1427, яким ОСОБА_1 згідно з п.п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та відповідно до п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, у загальному розмірі 48 390,78 грн., у тому числі, за: 2015 рік - 6 191,82 грн.; 2016 рік - 7 005,2 грн.; 2017 рік - 16 267,52 грн., 2018 рік - 18 926,24 грн.
Позивач скористався своїм правом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, подавши скаргу до контролюючого органу вищого рівня, проте його вимоги були залишені без задоволення, а рішення відповідача - без змін.
Не погоджуючись із визначенням грошових зобов`язань, посилаючись на їх необґрунтованість і неправомірність, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування податкових повідомлень-рішень відповідача.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Вказані положення кореспондуються із приписами п.п. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, згідно яких об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Водночас, згідно із п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України   (в редакції, яка діяла у період виникнення спірних правовідносин) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
За правилами п.п. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно із п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
При цьому, відповідно до п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Згідно із п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Аналіз наведених правових норм показав, що власник нежитлової нерухомості, що не належить до житлового фонду і яка за своїм окремими характеристиками і площею підпадає під об`єкт оподаткування, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Виключення щодо можливості включення таких об`єктів до бази оподаткування наведені у п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. У тому числі згідно із п.п. "ж" вказаної норми податкового законодавства до об`єктів нежитлової нерухомості, який не підлягає оподаткуванню, належать будівлі чи споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Таким чином, правовий аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Судом першої інстанції вірно враховано, що позивач є власником двох окремих об`єктів - нежитлова будівля, адмінбудівля з допоміжними будівлями, загальною площею 86,9 кв.м.; нежитлова будівля, бригадний будинок з допоміжними спорудами, загальною площею бригадного будинку - 169,6 кв.м., площа бригадного стану 4 914,0 кв.м.
Вказані об`єкти складають єдині комплекси та перебувають у повній власності позивача, що не спростовується, у тому числі, наданим суду технічним описом об`єкту нерухомого майна станом на 15.03.2017 року.
У тому числі, не підлягає перевірці віднесення об`єкту до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, оскільки застосування такої класифікації об`єкту визначається з січня 2019 року згідно Закону України від 23.11.2018 року №2628-VIII, тобто після виникнення спірних правовідносин.
Разом з цим, позивач не є фізичної особою-підприємцем, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання, тобто не є сільськогосподарським товаровиробником.
Отже, підстави щодо звільнення позивача від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до приписів п.п. "ж" п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) відсутні.
Водночас, судом першої інстанції правильно враховано, що відповідно до відповідно до п.п. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Так, згідно із п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Слід зазначити, що відповідно до п.п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
За правилами п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Отже, що обов`язок надіслання (вручення) позивачу податкового повідомлення-рішення про сплату суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік виникає не пізніше 30.06.2016 року, а з урахуванням п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України граничний строк визначення грошових зобов`язань припадає на 30.06.2019 року.
У зв`язку із чим, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що визначення податкових зобов`язань 10.05.2019 року згідно оспорюваних рішень відбулось в межах строку, передбаченого п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, та  порушень податкового законодавства в цій частині не відбулось.
Враховуючи те, що дані про нежитлову нерухомість, що належить позивачу, свідчать про їх віднесення до об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наявність у позивача пільг щодо сплати вказаного податку не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а визначення грошових зобов`язань відбулось з дотриманням правил податкового законодавства, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що рішення суб`єкта владних повноважень відповідають критерію обґрунтованості і правомірності, у зв`язку із чим підстави для їх скасування відсутні.
З огляду на наведене, оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

        Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
        Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                            Т.М. Танасогло