П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 р.	м. Одеса	Справа № 420/1278/20	

Місце ухвалення судового рішення суду 1 інстанції:
м. Одеса;
Дата складання повного тексту судового 
рішення суду 1 інстанції: 23.03.2020 року;
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.
           П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Димерлія О.О.
                                                            – Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 31.01.2019 року №03-19, яким відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язати Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу без розгляду відповідно до приписів ч. 2 ст. 123 КАС України.
Ухвалюючи вказане судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що законом визначено спеціальний п`ятиденний строк для звернення до адміністративного суду із позовом про оскарження рішення Державної міграційної служби України щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Оскільки позивачем пропущено визначений законом строк, поважних причин пропуску установленого строку не наведено, суд першої інстанції вбачав всі підстави для повернення адміністративного позову без розгляду.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати судове рішення, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тим обставинам справи, що позивачем як у позові так і на виконання вимог суду наведено обґрунтовані та об`єктивні причини, що перешкоджали йому вчасно звернутись до суду. Про всі поважні причини пропуску строку доведено  суду у встановленому порядку, а тому підстав для повернення позову без розгляду не виникло.
У відзиві на апеляційну скаргу Державна міграційна служба України посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.
Оскільки сторони повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання, у призначені судом дату і час сторони не з`явились, з огляду на не наведення представниками позивача та відповідача у клопотаннях про відкладення розгляду справи обґрунтованих обставин, що перешкоджають прибути до суду, враховуючи достатність доказів для її вирішення за наявними матеріалами, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч. 3 вказаної статті адміністративного процесуального судочинства для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Аналіз наведених норм показав, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.
Разом з цим, пропущення строків звернення до адміністративного суду не є безумовною підставою для застосування наслідків порушення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС.
Водночас, обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.
При цьому, загальні правила, закріплені у вищенаведеній нормі адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.
Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України  "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08.07.2011 року №3671-VI рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
Рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду.
Таким чином, рішення Державної міграційної служби України про відмову заявнику у визнанні біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України може бути оскаржене протягом п`яти робочих днів з дня одержання цією особою відповідного повідомлення про його прийняття.
Судом першої інстанції вірно враховано, що предметом спору у цій справі є протиправність рішення відповідача від 31.01.2019 року №03-19 про відмову позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
У позові зазначено, що відповідне повідомлення про відмову у задоволенні заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та прийняття оспорюваного рішення позивач одержав 13.05.2019    року.
Із цим позовом позивач звернувся 14.02.2020 року, тобто із пропуском строку, визначеного ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України  "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08.07.2011 року №3671-VI.
У тому числі, судом першої інстанції надано вірну правову оцінку обставинам, на які позивач посилається як наявність поважних причин пропуску установленого строку звернення із позовом, та правильно зазначено, що його доводи про погіршення емоційного стану та позбавлення подальшої зацікавленості у вирішенні спору через викрадення невідомими особами молодшого брата, який залишився разом з батьком проживати на території Сирії, не підтверджені належними доказами та не є тими непереборними і об`єктивними обставинами, що за ґрунтовних причин заважали позивачу оскаржити в суді рішення відповідача у визначений строк.
Судом першої інстанції вірно вказано на необґрунтованість доводів позивача щодо виникнення труднощів у своєчасній реалізації своїх прав через не знання державної мови і законів, які діють на території України, оскільки в провадженні цього ж суду перебувала справа №420/2952/19, розгляд якої завершено ухвалою від 11 вересня 2019 року у зв`язку із залишенням адміністративного позову без розгляду з причин нез`явлення позивача у судові засідання.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про не наведення позивачем обґрунтованих причин, які можуть бути підставою для поновлення пропущеного строку звернення із цим позовом.
Поважних причин пропуску установленого строку не наведено і на вимогу суду першої інстанції та під час звернення із апеляційною скаргою.
Враховуючи викладене, оскільки позивачем не наведено об`єктивних і непереборних обставин, що перешкоджали йому вчасно реалізувати процесуальні права, пропуск строку звернення із позовом є значним, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були всі підстави для повернення адміністративного позову без розгляду відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України.
З огляду на те, що висновки суду ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, відповідають дійсним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

        Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
        Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                                     Т.М. Танасогло