ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

14 травня 2020 року
м. Харків

Справа № 638/8305/18
Провадження № 22-ц/818/491/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук  Н.П. ,
суддів: Овсяннікової А.І., Коваленко І.П.,

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу 

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,
       
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 лютого 2019 року, ухвалене суддею Цвірюком Д.В., в залі суду в м. Харків, 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», 

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17.05.2017 року приблизно о 23 годині 25 хвилин в м.Харкові по вул. Лялі Убийвовк, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi», д.н. НОМЕР_1 , порушивши п.16.11 Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з автомобілем марки «LEXUS», д.н. НОМЕР_2 , яким керував позивач, в результаті чого його автомобіль отримав механічні пошкодження, чим спричинено матеріальної шкоди. Постановою судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.06.2017 року, яка набрала чинності, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та було притягнуто до адміністративної відповідальності. Зазначає, що діями відповідача було завдано майнову шкоду у розмірі 81 045,62 грн., що підтверджується висновком експертного авто товарознавчого дослідження №9150 від 21.06.2017 року. Також ОСОБА_1 сплатив вартість дослідження у розмірі 2019,60 грн. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «СК «УСГ» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК-5901877. Страховою компанією ПрАТ «СК «УСГ» було погоджено зазначений Висновок експерта щодо вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача та виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 29 490,31 грн. Позивач вважає, що ОСОБА_2 повинен сплатити матеріальну шкоду у розмірі 51 555,31 грн., однак не вчинив жодних дій по її відшкодуванню. Крім того, вказує, що протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням автомобіля йому довелося самостійно шукати гроші для ремонту, через що тривалий час не міг вночі спокійно спати, весь сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля, що спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почав нервово до всього відноситись. Вказані обставини призвели до непорозумінь у родині. Також вказує, що батьки у зв`язку з похилим віком не могли самостійно пересуватись, будучи інвалідами, які потребували постійного обстеження, відвідування медичних закладів. Багато справ, запланованих раніше, що потребувало пересування автотранспортом, позивачу довелося відкласти, а від деяких з них взагалі змушений був відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює у 30 000 грн.

У зв`язку із чим просив стягнути з відповідача суму матеріального збитку у розмірі 51 555,31 грн., моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку у розмірі 51 555 (п`ятдесят одна тисяча п`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 31 копійку, суму моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок та судові витрати на проведення оціночної експертизи у сумі 2019 (дві тисячі дев`ятнадцять) гривень 60 копійок

В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному, застосувавши при цьому застарілу позицію Верховного суду України, викладену у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс 15. Вказує, що судом не були враховані висновки Великої палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Також посилається на те, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди не підтверджені належними та допустимими доказам, а встановлений судом першої інстанції розмір відшкодування не відповідає характеру правопорушення, є неспівмірним та завищеним. 

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 травня 2017 року приблизно о 23 годині 25 хвилин по вул.Лялі Убийвовк у м.Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 , під управлінням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля «LEXUS», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 .

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2017 року у справі №638/8219/17 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень. Вказана постанова набрала законної сили.

ОСОБА_1 на відповідній правовій підставі користувався транспортним засобом «LEXUS» д.н. НОМЕР_2 , що підтверджується наявністю у нього на момент ДТП свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_3 та посвідчення водія на право керування транспортним засобом.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким на момент ДТП керував ОСОБА_2 , є забезпеченим транспортним засобом у відповідності до положень Закону України «Про обов`язкове державне страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961 –VІ, що підтверджується полісом АС/5901877 від 26.01.2017 року.

За вказаним договором ліміт відповідальності становить 100 000 грн. за шкоду, заподіяну майну.

18.05.2017 року до ПАТ «СК «Українська страхова група» звернувся ОСОБА_2 із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування та надав письмові пояснення про обставини настання події.

19.05.2017 року на виконання вимоги ст. 34.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уповноваженою особою ОСОБА_3 було проведено огляд транспортного засобу позивача, у зв`язку з чим було складено відповідний акт огляду транспортного засобу та здійснено розрахунок його фізичного зносу.

11.12.2017 року до страхової компанії звернувся ОСОБА_1 із заявою про виплату страхового відшкодування, згідно якої позивач просив перерахувати страхове відшкодування на власні банківські реквізити.

Згідно ремонтної калькуляції №ПССЦВ-918 від 09 листопада 2017 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та з урахуванням ПДВ складає 35 988,37 грн., з яких 5 998,06 – ПДВ, 500,00 грн. – франшиза.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» 26.12.2017 року було здійснено виплату позивачу частину матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 29 490,31 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення №34974 від 26.12.2017 року.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №9150 вартість відновлювального ремонту автомобіля «LEXUS» д.н. НОМЕР_2 складає 81 045,62 грн.

Технічний огляд автомобіля проводився 02.06.2016 року за умови природнього освітлення за адресою: АДРЕСА_1 у присутності представника власника автомобіля- ОСОБА_1 , іншого учасника ДТП (17.05.2017) ОСОБА_2 , представника СК «Українська страхова група» Мороза ОСОБА_4 М.

За складання вказаного висновку позивачем було сплачено 2019,60 грн., що підтверджується відміткою у супровідному листі, надісланому на ім`я ОСОБА_5 та підписаному тво заст. Директора ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.

В подальшому, позивачем, згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №28 від 21.05.2018 року та згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №27 від 21.05.2018 року було сплачено ФОП ОСОБА_6 кошти у розмірі 77 980,00 грн. та 28 500,00 грн. за ремонт пошкодженого автомобіля.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03 вересня 2019 року призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання:
- яка вартість матеріального збитку (реальних збитків) станом на 17.05.2017 року, заподіяного власнику автомобіля «Lexus LX470» держномер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17.05.2017 року.

Згідно висновку експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 19224 складеного 25.02.2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Lexus LX470» держномер НОМЕР_2 в результаті НОМЕР_4 , що мала місце 17.05.2017 року складає 35 884,17 грн.

Відповідно до частин першої і другої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно із частинами першою та другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 29 та пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплачених страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02 грудня 2015 у справі № 6-691цс15).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 14-176цс18) зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Так, відповідно до ремонтної калькуляції № 19224 від 25.02.2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «LEXUS» д.н. НОМЕР_2 складає 81 045,62 грн., що включає вартість ремонтно-відновлювальних робіт у розмірі 2560 грн., загальна сума фарбування 12 584, 80 грн, а також вартість складових, які підлягають заміні під час ремонту – 65 900,82 грн.

Колегія суддів не бере до уваги висновок експерта за результатами автотоварознавчої експертизи № 19224 складений 25.02.2020 року, оскільки він не визначає розмір реальних витрат, необхідних для відновлення пошкодженої речі з урахуванням необхідності заміни певних складових, окремих вузлів.

У пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу.

Однак, відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як вбачається із розрахунку страхового відшкодування від 26.12.2017 року податок на додану вартість складає 5998,06 грн. Отже позивач не позбавлений можливості звернутися до страховика для отримання доплати у розмірі податку на додану вартість надавщи документальне підтвердження факту оплати проведеного ремонту, тому сума ПДВ у розмірі 5998,06 грн. з відповідача стягнута помилково.

Отже рішення суду підлягає відповідній зміні, розмір стягнення – зменшенню. 

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 9 Постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

В обґрунтування наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на наявність негативних наслідків в результаті ДТП як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків відносить нервовий стрес, глибокі переживання. Для відновлення нормального душевного стану позивачу потрібен тривалий час.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності стосовно завданої позивачу моральної шкоди, ураховуючи душевні страждання та стрес, яких позивач зазнала у зв`язку із пошкодженням її власного автомобіля, вимушеність змін у повсякденному житті, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, колегія суддів доходить висновку, що вимогам розумності та справедливості відповідає відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн. 

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду – зміні в частині суми відшкодування.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 лютого 2019 року підлягає зміні в частині суми стягнення. Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати понесені при подачі позову у розмірі 485 грн. 57 коп. 

Апеляційна скарга задоволена частково, а саме на 21,12 %. При подачі позову апелянту необхідно було сплатити судовий збір, виходячи із оспорюваної суми, тобто 923 грн. 33 коп. (21,12% з яких складає 195 грн.01 коп.).

Відповідно до п. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Отже, виходячи з пропорційності розподілу судових витрат стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судових витрат 485,57-195,01 = 290 грн. 56 коп. 

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 лютого 2019 року – змінити в частині сум стягнення відшкодування матеріального збитку, моральної шкоди та витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ) на відшкодування матеріального збитку 45 557 (сорок п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) гривень 25 копійок, на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. (три тисячі)
Перерозподілити судові витрати. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору 290 грн. 56 коп. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                             Н.П.Пилипчук 

Судді –                                                                А.І. Овсяннікова 

                                                                       І.П. Коваленко