П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/11953/19                    Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Гурін Дмитро Миколайович                                                              Суддя-доповідач -  Кузьмишин В.М.   
20 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу командування Сухопутних військ Збройних Сил України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року  (прийнято в м. Житомир 05.02.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
Описова частина.

          Короткий зміст позовних вимог.

          У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
          - визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у здійсненні перерахунку (донарахування) та виплаті різниці вихідної допомоги при звільненні з військової служби, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди;
          - зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок (донарахування) та виплатити різницю розміру вихідної допомоги при звільненні, виходячи з розрахунку 50% грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні, щомісячної додаткової грошової винагороди.

          Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції.

          Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду  від 05.02.2020 позов задоволено.

          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

          Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову  відмовити.
          В обґрунтування апеляційної скарги апелянт, посилаючись на правові позиції Верховного Суду  вказав, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та безпідставно не враховано те, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, не включається до складу грошового забезпечення, з якого проводиться розрахунок одноразової  грошової допомоги при звільненні. 

          Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.
          
          Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

          Рух справи у суді апеляційної інстанції.

          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.
          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.

          Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

          Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України та звільнений у запас з посади заступника начальника оперативного управління штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) відповідно до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "б" (див. копію витягу з наказу командувача Сухопутних військ (командира військової частини НОМЕР_1 ) від 28 вересня 2017 року №184 - додаток №3).
           ОСОБА_1 була нарахована та виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
          Однак, позивачу стало відомо, що його права при нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі звільнення, відповідачем порушено, оскільки у разі звільнення військовослужбовцям встановлено, що Постановою Верховного Суду України 21 червня 2018 року (справа №813/2154/1) винесено рішення, згідно якого щомісячна додаткова грошова винагорода повинна враховуватись у розмірі грошового забезпечення, з якого проводиться нарахування та виплата одноразової грошової допомоги при звільненні.
           5 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з вимогою провести донарахування розміру одноразової грошової допомоги при звільненні за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вона нараховується, щомісячної додаткової грошової винагороди та здійснити виплату суми перерахунку.
          У відповідь ОСОБА_1 було отримано від військової частини НОМЕР_1 відмову, оформлену листом №Спр115, де зазначено, що у задоволенні його вимог щодо проведення донарахування розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, та повідомлено, що у повному обсязі виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення (без урахування додаткової грошової винагороди) і підстав для донарахування не вбачається.
          Зазначено, що позивачу було нараховано та виплачено одноразову допомогу в разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення (без врахування додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889) за всі повні календарні роки служби.
          Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Мотивувальна частина.

          Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду.

          Частиною 2 ст. 19 Конституції України декларовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Відповідно до ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
          Згідно із абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
          Положеннями п.1 постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
          Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889" для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20% місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40% місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60% місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80% місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
          Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
          Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
          Як вбачається з матеріалів справи, а саме, довідки №116/146 від 27.05.2017 року, позивачу виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода.
          Отже враховуючи, що додаткова грошова винагорода, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2009 №889, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, що не спростовано відповідачем, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
          Таким чином, відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2009 №889.
          Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.05.2019 у справі №820/5285/17, від 29.11.2019 у справі №822/112/18, від 05.12.2019 у справі №295/5200/18.
          Крім того слід вказати, що відмова відповідача у включенні щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою №889, до складу грошового забезпечення позивача, з якого йому обчислено одноразову грошову допомогу при звільненні прийнята на підставі положень Інструкцій №550 та №260.
          Однак, приймаючи вказану відмову та застосовуючи зазначені Інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру і склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, відповідачем не враховано пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку і розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
          Так, ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
          Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон №2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
          
          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

          За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку. що суд першої інстанціїї дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для включення щомісячної додаткової грошової винагороди до розміру одноразової грошової винагороди при звільненні.
          Апеляційна скарга відповідача не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення суду першої інстанції, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
          Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
          З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача  у справі.
          Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
          Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу командування Сухопутних військ Збройних Сил України залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Сапальова Т.В.