Постанова
Іменем  України
 
04 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 504/151/17
 
провадження № 61-48369 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,                    Луспеника Д. Д., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа - Комінтернівська державна нотаріальна контора Одеської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року              у складі судді Вінської Н.В. та постанову апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Гірняк Л. А., Кононенко Н. А.,
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2017 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа - Комінтернівська державна нотаріальна контора Одеської області, про визнання права на 1/2 частку земельної частки (паю)                    у порядку спадкування за законом.
Позовна заява мотивована тим, що з 15 квітня 1978 року її батько -                  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. У серпні 1998 року ОСОБА_3 , як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» (далі - КСП «Перемога») у с. Переможне Комінтернівського району Одеської області була виділена земельна частка (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Перемога», розміром                4,57 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі                    (на місцевості), що підтверджується копією сертифікату на право на земельну частку (пай) від 25 серпня 1998 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після смерті якої спадкоємцями щодо її майна залишились її чоловік - ОСОБА_4 , який на момент смерті дружини був непрацездатним за віком та її онука - ОСОБА_2 ,                                 як спадкоємець за заповітом. ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті дружини - ОСОБА_3 , оскільки постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини. 02 серпня 2007 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на земельну частку (пай), розміром 4,57 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у КСП «Перемога»                        у с. Переможне Комінтернівського району Одеської області. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 її батько - ОСОБА_4 помер, після смерті якого спадкоємцем першої черги є вона. 
У встановлений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. 
Додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 лютого            2011 року у справі № 2-132/10 апеляційну скаргу ОСОБА_2  задоволено частково, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2010 року у частині відмови у задоволенні позову про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 4,57 га та визнання за нею права на спадкування на 1/4 частку земельної ділянки скасовано. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02 серпня               2007 року, видане на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 4,57 га, у 1/4 його частці. Визнано за нею право на спадкування 1/4 частки вищевказаної земельної ділянки у КСП «Перемога».
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області                                  від 18 листопада 2015 року у справі № 504/1070/14-ц її позов задоволено частково, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину                     за заповітом від 02 серпня 2007 року, видане на ім`я ОСОБА_2 ,                   у 3/4 його частці. Визнано недійсним та скасовано у частині внесення змін               10 вересня 2007 року про передачу права на земельну частку (пай) ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом            у сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий 25 серпня 1998 року на ім`я ОСОБА_3 ; визнано недійсним та скасовано розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області                             від 29 травня 2008 року «Про передачу в натурі земельної ділянки (паю) та видачу ОСОБА_5 державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». 
У листопаді 2016 року вона звернулася до Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спірної земельної частки (паю).
16 листопада 2016 року вона отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як для його отримання до нотаріальної контори необхідно надати сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на ім`я ОСОБА_3 зі скасованою відміткою про перехід такого права до ОСОБА_2 .
Зазначена відмова нотаріуса є обгрунтованою, так як у неї відсутній вказаний сертифікат, а відповідачка відмовляється його надати. Вважала, що відповідачкою порушено її права, оскільки остання не визнає її право на спадщину за законом, незважаючи на те, що додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2011 року визнано за нею право на спадкування 1/4 частки спірної земельної ділянки, проте вона вважає, що має право на 1/2 частку цієї земельної ділянки (обов`язкова частка), як єдиний спадкоємець за законом після смерті батька, а 1/4 частку нею було помилково зазначено при розгляді справи у суді. Вищевказані обставини встановлені преюдиційними судовими рішеннями, тому доказуванню не підлягають. 
З урахуванням викладеного  ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної частки (паю), розміром 4,57 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_4 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що преюдиційним додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2011 року                          у справі № 2-132/10 визнано за позивачкою право на спадкування 1/4 частки  у спадковому майні після смерті батька, проте ці обставини автоматично не доводять той факт, що в останньої є право на 1/2частку у спадковому майні, тому ці обставини підлягають доведенню на загальних підставах. Посилання ОСОБА_1 на те, що вона помилково зазначила у раніше поданому позові 1/4 частку, замість 1/2 частки у спадковому майні, є безпідставними, так як за її заявою суд може ухвалити додаткове рішення. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачка належними та допустимими доказами не підтвердила існування у неї права на 1/2частку  у спірному спадковому майні, а преюдиційним додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2011 року визнано за нею право на спадкування лише на 1/4 частки у спадковому майні. 
Доводи  ОСОБА_1 про те, що вона помилково тоді заявила позовні вимоги у справі за її позовом до  ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно на 1/4 частку земельної частки паю,                                   а не на 1/2 її частку, на увагу не заслуговують. Додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2011 рокубуло встановлено, що батько позивачки - ОСОБА_4 - фактично прийняв спадщину після смерті дружини, тому він має право на обов`язкову її частку, яка складає відповідно до положень частини першої статті 1241 ЦК України 1/4 частки земельної частки (паю).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що батько позивачки - ОСОБА_4 , прийнявши спадщину після смерті дружини у встановленому законом порядку мав право на обов`язкову частку у розмірі 1/2 частки від спадкового майна,            а не на 1/4 частку, як  ОСОБА_1 подано позов до  ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, тобто з помилково сформованими позовними вимогами, які додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2011 року у справі № 2-132/10 були частково задоволені. 
Таким чином, батько позивачки - ОСОБА_4 - фактично прийняв спадщину на обов`язкову частку після смерті дружини, а саме на 1/2 частку спірної земельної ділянки, оскільки постійно проживав з нею на час відкриття спадщини, а іншим спадкоємцем 1/2 частки на підставі заповіту є  ОСОБА_2 . Таким чином,  ОСОБА_1 , як спадкоємець ОСОБА_4 , має право в порядку спадкування за законом на 1/2 частку спірної земельної частки (паю). 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                    від 22 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 504/151/17 з Комінтернівського районного суду Одеської області. 
У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями                 від 13 квітня 2020 року справу передано судді доповідачеві - ОСОБА_6 . 
2.                 Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У частині першій статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. 
Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
За нормою частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить            правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що належними та допустимими доказами ОСОБА_1 не підтвердила право на 1/2частку у спадковому майні, преюдиційним додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2011 року у справі № 2-132/10 визнано за нею право на спадкування лише 1/4 частки у спірному спадковому майні.
Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
Сутність права на обов`язкову частку полягає у тому, що на користь осіб, визначених у частині першій статті 1241 ЦК України, відкривається спадщина                      у вигляді половини від тієї частки, право на яку б належало їм при спадкуванні за законом, незалежно від того, яким є зміст заповіту.
При розрахунку обов`язкової частки у спадщині слід виходити з того, що розмір усієї спадщини береться за одиницю, а частка спадкоємця за законом визначається шляхом поділу усієї спадщини на кількість спадкоємців за законом, які закликаються до спадкування, тобто тих, на користь яких відкрилася спадщина. Таким чином, якщо, після відкриття спадщини виявилося, що спадкодавець склав заповіт на усе майно на особу, яка не входить до числа спадкоємців за законом, а потенційним спадкоємцем               є особа, яка має право на обов`язкову частку, розмір частки у спадщині обов`язкового спадкоємця дорівнює 1/4 (1/2 від 1/2), а спадкоємець за заповітом, відповідно, отримає 3/4 частки спадщини.
Ураховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку про те, що додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 лютого             2011 року було встановлено, що батько позивачки - ОСОБА_4 - фактично прийняв спадщину після смерті дружини, тому він має право на обов`язкову частку у спадщині, яка складає відповідно до положень частини першої              статті 1241 ЦК України 1/4 частки спірної земельної частки (паю). 
Доводи касаційної скарги про те, що батько позивачки - ОСОБА_4 -прийняв спадщину на обов`язкову частку після смерті дружини, а саме                на 1/2 частку спірної земельної ділянки, тому ОСОБА_1 ,                                    як спадкоємець останнього, має право в порядку спадкування за законом на 1/2 частку спірної земельної частки (паю), є безпідставними, оскільки ОСОБА_4 успадкував обов`язкову частку у спадщині (частина перша  статті 1241 ЦК України) після смерті дружини, тобто 1/4 її частку, що встановлено додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області                    від 17 лютого 2011 року.  
Посилання касаційної скарги на те, що у раніше поданому позові нею було помилково сформульовано позовні вимоги, не впливають на правильне вирішення судом цієї справи.  
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня  2018 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Б. І. Гулько
 
                                                                                                                        Р. А. Лідовець 
 
Д. Д. Луспеник