ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1048/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №709/167/20 Категорія: 304090000  	Чубай В. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       18 червня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :
  Вініченка Б.Б.  Бондаренка С.І., Новікова О.М. за участю секретаря Торопенко Н.М. 	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне  рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2020 року, ухваленого  під  головуванням судді Чубай В.В., у справі за позовом  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

                                        в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що 08 вересня 2010 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
       Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконує належним чином, у зв`язку з чим станом на 08 грудня 2019 року утворилась заборгованість 16 087 грн. 85 коп., з яких 7 423 грн. 33 коп.– заборгованість за тілом кредита, в тому числі 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредита; 7 423 грн. 33 коп. - заборгованість по процентам за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 1 178 грн. 52 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 6 243 грн. 72 коп. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.00 коп. – штраф (фіксована частина), 742 грн. 28 коп. – штраф (процентна складова).
На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк».
На підставі наведеного АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 16 087 грн. 85 коп. за кредитним договором № б/н від 08 вересня 2010 року та судові витрати у розмірі 2 102 грн.
       Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що наданий позивачем, як доказ укладення кредитного договору між банком та ОСОБА_1 , анкета-заява відповідача про бажання отримати банківську послугу, яка визначена позивачем як отримання платіжної картки «Універсальна», Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умова надання банківських послуг, не є належним та достатнім доказом на підтвердження існування договірних кредитних відносин між сторонами по справі, оскільки вони не містять відомостей про укладення саме кредитного договору. Позивачем не надано будь-яких інших доказів на підтвердження того, що відповідач виявив бажання отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з використанням кредитки «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і що йому була надана відповідна кредитна картка, які, крім того, мають бути скріплені підписом позичальника. Позивач не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу як кредитні кошти та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кошти.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати , як незаконне, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, а по справі ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивував тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не правильно визначив характер правовідносин між сторонами, неправильно застосував закон, що їх регулює, неповно досліджені матеріали справи та надано неналежну правову оцінку доводам сторони і зібраним доказам у справі. 
Також вказує, що позивачем надано належні докази на підтвердження зазначених у позові обставин, які підтверджують наявність договірних відносин між сторонами та невиконання відповідачем взятих за договором зобов`язань. 
Крім того, відповідач власноручним підписом у заяві-анкеті засвідчив, що він ознайомлений із договором про надання банківських послуг, згідний з його умовами та зобов`язувався виконувати Умова та Правила надання банківських послуг.
Також на підтвердження отримання відповідачем коштів банком надано до суду виписку про рух коштів клієнта, що являється первинним документом , яка не взята до уваги.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає даним вимогам закону. 
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, що відповідно до заяви б/н від 08 вересня 2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Договір був укладений у формі підписання ОСОБА_1 . Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно змісту якого останній погодився, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг.
       Як вбачається із наданої банком Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», що в графі заяви «виявляю бажання оформити на своє ім`я» мається позначка у графі «зарплатна карта», при цьому будь-які позначки в інших графах: «платіжна картка «Універсальна», «картка ІНФОРМАЦІЯ_1 », «пенсійна картка», « ощадкнижка (депозит)», «дебетова особиста» та «ідентифікація з паспортом» відсутні, що свідчить про те що, підписуючи дану заяву, ОСОБА_1 виявив бажання отримати зарплатну банківську карту, а не кредитну.
Зарплатна картка використовується для нарахування заробітної плати.
Кредитна карта - банківська платіжна карта, призначена для здійснення операцій, розрахунки по яких здійснюються виключно за рахунок грошових коштів, наданих банком клієнту в межах встановленого ліміту у відповідності з умовами кредитного договору.
       Крім того, банк, у своєму позові не вказав, на яких умовах укладений кредитний договір, не зазначений номер виданої кредитної картки, не зазначений кредитний ліміт, процентна ставка та строк користування карткою тощо.
       До кредитного договору банк додав Анкету – заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Відповідно до розрахунку наданого банком, станом на 08 грудня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 становить 16 087 грн. 85 коп. та складається з наступного: 7 423 грн. 33 коп.– заборгованість за тілом кредита, в тому числі 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредита; 7 423 грн. 33 коп. - заборгованість по заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 1 178 грн. 52 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦПК України; 6 243 грн. 72 коп. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн.00 коп. – штраф (фіксована частина), 742 грн. 28 коп. – штраф (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
У статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Із наданих банком доказів, а саме з Анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_1 отримав від банку послугу шляхом оформлення на своє ім`я «зарплатної картка», що не є укладенням кредитного договору. Також в у вказаній Анкеті-заяві зазначено лише особисту інформацію відповідача: прізвище, ім`я та по батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання.
При цьому у анкеті-заяві не зазначена процентна ставка та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, при зверненні до суду з позовом як на підставу для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та доказ отримання відповідачем кредитних коштів, посилається на кредитний договір №б/н від 08 вересня 2010 року, в той час як за цим договором відповідач виявив бажання отримати не кредитну картку, а «зарплатну картку». 
При цьому в позовній заяві позивачем не зазначено, яку саме картку було видано ОСОБА_1 .
Тобто в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач отримав картку «Універсальна» «Універсальна 30 днів пільгового періоду», також відсутні дані про номер кредитної картки, за яким можливо було б ідентифікувати фінансові операції, здійснені за цією карткою, у виписці про рух коштів відповідача.
Крім того, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна» «Універсальна , 30 днів пільгового періоду», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача.
Окрім того, суду не надано доказів того, що відповідна картка, передбачена умовами анкети-заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії цієї картки, що є істотними умовами договору.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що подана банком Анкета-заява не є належним доказом, який підтверджує факт укладання між сторонами кредитного договору та в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення.
Крім того, позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів та Пам`ятки клієнта, щоб в сукупності із Анкетою-заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, а також те, що вказаний документ на момент підписання відповідачем Анкети-заяви взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 встановила, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому Умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Таким чином, районний суд прийшов до правильного висновку, що зазначення в Анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, яку зазначає банк.
Тобто, у відповідача також відсутній обов`язок по сплаті відсотків за користування кредитним коштами з огляду на непогодження сторонами в договорі у передбаченому законом порядку їхнього розміру.
Судом встановлено, що позивачем під час розгляду справи не надано доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, а з виписки про рух коштів, яка і мала би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником, не вбачається за можливе достеменно встановити, що дана картка видавалась саме ОСОБА_1 , поскільки в матеріалах справи відсутні відомості про номер картки.
Тобто, банком не надано доказів того, що саме такі Умови та правила надання банківських послуг, які надані позивачем, є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме зазначені Умови та правила надання банківських послуг мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач з повернення кредиту, зі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Також, наданий позивачем розрахунок заборгованості неможливо вважати доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки розрахунок сум заборгованості за кредитом, штрафу, пені не є підтвердженням руху коштів на картковому рахунку.
Таким чином, матеріали справи не містять заяви відповідача на отримання кредиту, а також документів на операцію із застосуванням платіжної картки щодо зарахування кредитних коштів, визначених внутрішніми документами АТ КБ «ПриватБанк», а подана до позову заява не є належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки така заява не підтверджує отримання кредитної картки та факт зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника, в результаті якого у банку виникло право вимоги на стягнення коштів за кредитним договором.
Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами доказування: письмовими, речовими, і електронними доказами; висновками експертів; показання свідків.
Згідно з частиною першою  статті 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім ввипадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, апеляційний суд виходить із того, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Позивачем не надано суду доказів, які свідчать про те, що між сторонами був укладений кредитний договір в розмірі та на умовах, зазначених в позовній заяві. Відсутні докази отримання відповідачем кредитної картки, якого виду, строк дії картки, доказів зарахування кредитних коштів на картку. 
У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги.
За таких обставин без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитнх карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Поскільки позивачем не надано суду достовірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до  статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Із матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» долучив до апеляційної скарги виписку про рух коштів за період з 08 вересня 2010 року по 05 травня 2020 року. Вказаний доказ не може бути взято до уваги, оскільки на момент звернення з позовною заявою, вказані докази були наявні у позивача, однак, він не подав їх до суду першої інстанції. 
При цьому банк в апеляційній скарзі не обґрунтував причини не подання вказаних доказів до суду першої інстанції.
Отже, викладені у рішенні суду висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права судом першої інстанції застосовано правильно.
Відповідно до 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст.  374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 18 червня 2020 року.

Судді: