ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року  
м. Черкаси   
  	  	
справа № 711/3280/20 провадження № 22-ц/821/1120/20 категорія 331500000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.
секретаря: Винник І.М.

учасники справи:
заявник: ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах малолітньої ОСОБА_2 ; 
представник заявника - адвокат Хмельницька Людмила Миколаївна;
заінтересована особа: ОСОБА_3 ;
представники заінтересованої особи - адвокат Нестеренко Олег Федорович;
адвокат Шевченко Андрій Григорович

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої  ОСОБА_2 , заінтересована особа:  ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, у складі: головуючого судді Скляренко В.М., дата складання повного тексту рішення 27 травня 2020 року.

в с т а н о в и в :

1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису.
Заява мотивована тим, що 26.07.2014 року між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб, від якого вони мають дочку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В період шлюбу, а саме у 2016 році ними було придбано земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
На вказаній земельній ділянці сторонами спільно було побудовано житловий будинок з мансардою та гаражем, який в 2017 року був введений в експлуатацію та зареєстровано право власності за ОСОБА_3 .
Заявниця вказує, що починаючи з січня 2020 року шлюбні відносини між нею та ОСОБА_3 погіршилися. ОСОБА_3 почав говорити про виселення її та їх малолітньої дитини з будинку. Такі розмови відбувалися майже кожного дня в присутності дитини. ОСОБА_3 кричав на неї (заявницю), морально тиснув, знаючи, що в неї немає іншого житла та доводив до сліз. В той час вона повідомила ОСОБА_3 , що має намір звертатися до суду з позовною заявою про поділ майна подружжя.
На даний час в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси знаходиться цивільна справа № 711/2975/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. 
Також зазначає, що під час шлюбу ними також було придбано рухоме майно, а саме: автомобіль марки AUDI А6 3.0 QUATRO, 2004 року випуску; автомобіль марки NISSAN PATHFINDER, 1997 року випуску; автомобіль марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI, 2006 року випуску; автомобіль марки HONDA CIVIC, 1999 року випуску.
Вказані автомобілі ОСОБА_3 , знаючи, що між ними погіршилися стосунки, і що заявниця має намір звертатися до суду з позовною заявою про розподіл спільного майна подружжя, навмисно переоформив автомобілі на інших осіб, для того аби унеможливити виконання рішення суду з приводу визнання за нею права власності на 1/2 частину вказаних автомобілів, в разі його задоволення. 
На даний час за ОСОБА_3 залишився зареєстрованим лише один автомобіль, а саме VOLKSWAGEN LT46, 2002 року випуску, який був придбаний ОСОБА_3 до укладення шлюбу. 
Оскільки ОСОБА_3 відчужує спільно набуте майно з метою уникнення його поділу та враховуючи, що земельна ділянка та будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які є їх спільною сумісною власністю, без її згоди можуть бути відчужені на користь третіх осіб, вона звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та будинок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 березня 2020 року, яка залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 30.04.2020 року, заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено; накладено арешт та заборонено вчиняти будь-які дії, направлені на відчуження нерухомого майна, а саме: на будинок та земельну ділянку, що знаходяться по АДРЕСА_1 . 
Після проголошення 30.04.2020 року Черкаським апеляційним судом постанови, ОСОБА_3 зателефонував їй та повідомив, що більше вона до будинку не потрапить, оскільки ним замінено замки.
03.05.2020 року вона повернулася від батьків, які проживають у м. Ватутіне Черкаської області та з`ясувала, що не може потрапити на територію вказаного домоволодіння.
ОСОБА_3 знав, що всі її особисті речі та речі їх малолітньої дитини заходяться у будинку і не зважаючи на те, що у неї немає іншого житла, змінив замки у вхідних дверях хвіртки та воріт, що перешкоджає її поверненню до будинку.
З`ясувавши дані обставини щодо неможливості входу до домоволодіння, що перебуває у їх спільній сумісній власності, вона звернулася до поліції та повідомила про конфлікт з чоловіком, з яким вона знаходиться на стадії розлучення. Дані обставини підтверджуються талоном-повідомленням Єдиного обліку Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області №20172 від 04.05.2020 року. 
05.05.2020 року ОСОБА_4 зі своїми знайомими повторно приїхала до домоволодіння з метою потрапити до будинку, однак знову ж таки не змогла цього зробити.
Після марних спроб потрапити до будинку вона зателефонувала ОСОБА_3 і у телефонній розмові останній повідомив їй про те, що вона може забрати лише свої речі. В зв`язку з цим вона викликала працівників поліції. ОСОБА_3 під`їхав до будинку та повідомив працівників правоохоронних органів, що він є власником будинку та забороняє входити до будинку. В подальшому ОСОБА_3 їй та працівникам поліції дозволив зайти в гараж, де вона побачила, що всі її речі були зібрані та запаковані. 
Працівники поліції по даному факту з пояснень ОСОБА_4 оформили відповідну заяву. Факт звернення 05.05.2020 року до правоохоронних органів підтверджується талоном-повідомленням Єдиного обліку Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області №20563 від 07.05.2020 року. 
Таким чином, ОСОБА_3 систематично чинить відносно неї - ОСОБА_4 та їх дочки насильство психологічного характеру, яке проявляється у тому, що при зустрічах та телефонних розмовах він словесно ображає її, погрожує їй, морально тисне на неї та погрожує забрати дитину. Такі дії ОСОБА_3 щодо неї викликали у неї емоційні страждання, відчуття приниження, страх за свою безпеку, за малолітню дитину у зв`язку з наявністю негативного впливу на формування її свідомості, невпевненість, безпорадність, плаксивість, що негативно впливає на її психоемоційний стан.
Крім того, ОСОБА_3 систематично чинить відносно неї - ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_5 економічне насильство у формі умисного позбавлення їх житла за адресою: АДРЕСА_1 , а також у формі умисного позбавлення можливості користуватися іншим майном, залякування щодо відсутності у неї права на будь-яке майно, погрозами ніколи не допустити до житлового приміщення в якому вона постійно проживала, можливості користуватися речами, що має негативний вплив, оскільки ОСОБА_3 має панівну роль у відносинах, що мають місце з нею та у відносинах між ними щодо можливості проживання у житловому будинку, так як юридично право власності на будинок на даний час зареєстровано за ОСОБА_3 , хоча норми Сімейного кодексу України говорять про те, що будинок належить їм на праві спільної сумісної власності, він користується цим, та вчиняє домашнє насильство економічного характеру.
Вказує, що вона не може отримати від органів Національної поліції захисту її законних прав та інтересів, оскільки останні не вживають заходів щодо належного розслідування її заяв про факти домашнього насильства та протидію діям ОСОБА_3 щодо продовження вчинення такого насильства відносно неї, хоча ч. 1 ст. 173-2 КУпАП чітко передбачає відповідальність за вказане правопорушення.
А тому ОСОБА_4 просила суд:
- видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 строком на 6 місяців;
- встановити захід тимчасово обмеження прав ОСОБА_3 з покладанням на нього обов`язку усунути перешкоди ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дочки ОСОБА_7 , у користуванні земельною ділянкою та будинком, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , та передати ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за вищевказаною адресою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2020 року заяву ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_3 усунути ОСОБА_6 перешкоди в користуванні земельною ділянкою та будинком, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та передати ключі від вхідних дверей до хвіртки, воріт та будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Встановлено строк дії обмежувального припису в три місяці.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звертаючись до суду з вимогою про видачу обмежувального припису, заявник на підтвердження викладених в заяві фактів надала належні, достатні та переконливі докази для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.
Проте, з урахуванням обставин справи, а також того, що спір про поділ майна подружжя наразі вирішується в суді, суд прийшов до висновку, що строк дії обмежувального припису слід визначити у три місяці, що є достатнім для запобігання ризику продовження дій економічного насильства.
Крім того, при винесенні рішення, суд також врахував і те, що в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_3 на прохання ОСОБА_6 не віддав особистих речей дитини - ОСОБА_2 , однак ОСОБА_3 не позбавляв неповнолітню доньку житла та не заперечує проти її проживання і будинку (в судовому засіданні встановлено, що саме заявник ОСОБА_6 змінила місце проживання дитини), тому відповідно і підстав для зобов`язання ОСОБА_3 усувати перешкоди неповнолітній ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою та будинком, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , немає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У червні 2020 року ОСОБА_3 подав до Апеляційного суду скаргу, в якій просив рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні заяви ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду підлягає скасуванню, оскільки при його ухваленні судом неправильно застосовані норми матеріального права, порушення норм процесуального права, тобто істотно порушені вимоги ЦПК України, ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та не взята до уваги практика Верховного Суду.
Звертає увагу, на той факт, що заявниця ОСОБА_6 з власної волі, без будь-якого примусу, спонукань зі сторони ОСОБА_3 та без його згоди, істотно і свідомо порушила правила ч. 1 ст. 160 СК України, ІНФОРМАЦІЯ_2 перевезла малолітню дитину ОСОБА_2 до своїх батьків в м. Ватутіно Черкаської області, де дитина перебуває до теперішнього часу.
Заявниця ОСОБА_6 27 квітня 2020 року повідомила ОСОБА_3 , що з власної волі не буде проживати разом з ним в будинку АДРЕСА_1 , зібравши якісь речі цього дня залишила будинок в невідомому напрямку, але ключі не віддала, сказала, що прийде пізніше забрати решту речей.
03 травня 2020 року близько 22 год. 00 хв. заявниця ОСОБА_6 прибула до будинку АДРЕСА_1 та намагалася потрапити в будинок, але не змогла з причини заміни ОСОБА_3 замків. Про такі дії заявниці ОСОБА_3 дізнався поспілкувавшись із нею за допомогою засобів зв`язку. ОСОБА_3 не перешкоджав заявниці забрати особисті речі.
За таких обставин ОСОБА_6 з власної волі змінила своє місце проживання і без згоди ОСОБА_3 , як батька дитини, місце проживання малолітньої ОСОБА_2 
ОСОБА_6 має зареєстроване місце проживання за адресою, АДРЕСА_2 , вселитися в яке і проживати в якому має можливість, тобто жодною особою не вчинюється відносно ОСОБА_8 домашнє насильство щодо перешкод користуватися цією квартирою.
Крім того, апелянт вважає, що самі по собі звернення ОСОБА_6 до поліції із заявами про нібито конфлікт із ОСОБА_3 за адресою буд АДРЕСА_1 та заміну замків, не можуть підтвердити факт застосування насильства.
Загалом заявниця ОСОБА_6 не подала суду доказів, що ОСОБА_3 є кривдником та про вчинення ним відносно неї та малолітньої ОСОБА_2 насильства.
Сам факт звернення заявниці до органів поліції не підтверджує факт вчинення ОСОБА_3 економічного насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашнього насильству, які визначені діючим законодавством.
ОСОБА_3 вважає, що обмежувальний припис може застосуватися судом відносно кривдника якщо при судовому розгляді буде встановлено існування сукупності таких обставин: доведеність того, що одна особа (кривдник) стовно іншої особи (жертви) вчинила домашнє насильство; вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.
При цьому головною метою застосування обмежувального припису є забезпечення безпеки постраждалої особи. Такі висновки зазначені Верховним Судом в постанові від 21.11.2018 року у справі № 756/2072/18.
За таких обставин, на переконання апелянта, суд прийшов до помилкового висновку про необхідність видачі обмежувального припису.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_6 , зазначено, що апеляційна скарга є не обґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.
Доводи викладені в апеляційній скарзі не базуються на належних та допустимих доказах. Апелянт не зазначає та не аналізує в скарзі основний доказ домашнього насильства, який наявний в матеріалах справи, і досліджувалися ретельно в суді першої інстанції, це відеозаписи з нагрудної камери патрульної поліції 03.03.2020 року та 05.05.2020 року.
Вказує, що рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси є законне, оскільки ухвалене без порушень норм процесуального права, та правильному застосуванню матеріального права.
Просить рішення суду від 27 травня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що з 26.07.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6, 7). 
Заявник ОСОБА_6 з 26.11.2014 року хоча і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але проживала разом із своїм чоловіком - ОСОБА_3 та неповнолітньою дочкою - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці кадастровий номер 7110136400:02:056:0039. Житловий будинок та земельна ділянка зареєстровані за ОСОБА_3 (земельна ділянка з 30.03.2016 року, житловий будинок з 07.06.2017 року, підстава виникнення права власності на житловий будинок - декларація про готовність об`єкта до експлуатації). Тобто даний будинок збудований та введений в експлуатацію в період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . 
На даний час в провадженні Придніпровського районного суду м. Черкаси перебувають справи про розірвання шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 та про поділ майна подружжя між цими ж сторонами. 
Також судом першої інстанції встановлено, що в березні 14.03.2020 року ОСОБА_9 без згоди батька відвезла неповнолітню доньку - ОСОБА_2 до своїх батьків в м. Ватутіне, де остання і мешкає до цього часу. Як пояснила в судовому засіданні заявник ОСОБА_9 , це було зумовлено запровадженням в країні карантинних заходів. 
27.04.2020 року заявник ОСОБА_9 залишила місце проживання та з її слів кілька днів ночувала в своїх знайомих, а потім поїхала до батьків. 
Після повернення додому (за місцем постійного проживання, АДРЕСА_1 ) ОСОБА_9 потрапити на територію домоволодіння та в будинок не змогла, так як були змінені замки, в зв`язку із чим остання 03.05.2020 року та 05.05.2020 року зверталася до правоохоронних органів з відповідними заявами та зазначала про конфлікт з чоловіком (а.с. 21, 22). 
Як вбачається, із досліджених в судовому засідання відеозаписів з нагрудних камер працівників патрульної поліції, які виїзжали за викликом ОСОБА_9 , по факту подій, що відбувалися 05.05.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 дійсно заперечував проти подальшого проживання ОСОБА_9 в будинку та надав їй доступ до будинку лише для того щоб остання забрала свої речі. Крім того, ОСОБА_3 на запитання заявника ОСОБА_9 про речі дитини вказує, що речі дитини її не стосуються. 

2.Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до відхилення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду повністю відповідає.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Судом встановлено, що в заяві заявник ОСОБА_9 зазначає, що ОСОБА_3 по відношенню до неї вчиняє домашнє насильство, а саме, намагається всіма способами висилити її з постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження зазначеного посилається на те, що вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів.
03.05.2020 року та 05.05.2020 року ОСОБА_9 зверталася до Національної поліції в Черкаській області із повідомленням про те, що за адресою АДРЕСА_1 відбувається конфлікт із чоловіком ОСОБА_3 з яким заявниця в стадії розлучення. (а.с. 21, 22).
З пояснень самої заявниці, потрапити у спірний будинок по АДРЕСА_1 вона більше не змогла. 
При цьому, даних про притягнення ОСОБА_3 за вказаними вище заявами ОСОБА_9 до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини 1 статі 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статі 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини 1 статі 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Згідно з частиною 3 статі 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини 1 статі 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно із пунктом 3 частини 1 статі 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
ОСОБА_9 зазначала, що ОСОБА_3 відносно неї вчиняє економічне та психологічне насильство, яке полягає у образах, погрозах забрати дитину, кривдник умисно позбавив заявницю можливості користуватися будинком, в якому вона постійно проживала з малолітньою дитиною, а також можливість користуватися речами.
Відповідно до частини 1 статі 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
На підтвердження заявлених вимог   ОСОБА_9 надала належні та допустимі докази, які досліджені судом у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.
Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів учасників судового процесу.
Ураховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 виникають конфліктні ситуації, внаслідок яких заявниця зазнає насильства та фактично позбавлена місця проживання, а видача обмежувального припису надасть можливість припинити насильство з боку кривдника.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що заявник не довела в суді вчинення відносно неї домашнього насильства, оскільки такі доводи спростовані зібраними у справі доказами, які досліджені належним чином, а результат указаної процесуальної дії викладено у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків суду першої інстанцій, колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановивши випадок домашнього насильства відносно заявниці в присутності малолітньої дитини, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про видачу обмежувального припису.
Суд, з урахуванням оцінки ризиків та обставин справи, дійшов правильного висновку про визначення строку дії обмежувального припису у три місяці.
Визначені судом заходи тимчасового обмеження прав   ОСОБА_3 на строк, вказаний судом, застосовані відповідно до закону, є пропорційними та необхідними, у тому числі для запобігання подальшому розвитку конфлікту, захисту здоров`я та моралі заявниці та малолітньої дитини.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3  про те, що судом першої інстанції не було враховано, що заявниця залишила спірний будинок за власним бажанням, колегія суддів відхиляє, оскільки ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції такі обставини не встановлено.
Встановивши, що ОСОБА_3 не допускає заявницю до житлового будинку, де вони спільно проживають, суд першої інстанції обґрунтовано видав обмежувальний припис щодо зобов`язання ОСОБА_3 усунути такі перешкоди і передати ОСОБА_9 ключі від квартири, оскільки зазначені порушення з боку кривдника мають всі ознаки економічного насильства.
Аналогічна позиція викладена також у постанові Верховного Суду в справі № 752/4527/19 від 25 листопада 2019 року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду, що в судовому засіданні хоча і доведено, що ОСОБА_3 на прохання ОСОБА_9 не віддав особистих речей дитини - ОСОБА_2 , однак ОСОБА_3 не позбавляв неповнолітню доньку житла та не заперечує проти її проживання і будинку (в судовому засіданні встановлено, що саме заявник ОСОБА_9 змінила місце проживання дитини), тому відповідно і підстав для зобов`язання ОСОБА_3 усувати перешкоди неповнолітній ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою та будинком, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 немає. 
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суди зобов`язані надавати мотивування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру судового рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, наданих сторонами, а також враховувати положення законодавства, яке існує для викладення та формулювання судових рішень (наприклад, у справах Кuіz Тогуja v. Sраіn, 09 Dесеmbег 1994, § 29, Sеrіеs А3О3-А; Ніggіns аvd Оther v. Frаnсе, 19 Fеbruaгу 1998, § 42).
За таких обставин, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України (з урахуванням змін внесених Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ).  

Повний текст постанови виготовлено 22 червня 2020 року.

Головуючий                                                В.Г. Бородійчук

Судді                                                                В.О. Єльцов

                                                               Л.В. Нерушак