Постанова
Іменем України
 
13 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 333/7241/18
провадження № 61-16328св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач),
суддів: суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С.,  Зайцева А. Ю., Стрільчука В. А..,  
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут», Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», 
третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду                                 м. Запоріжжя від 02 травня 2019 року в складі судді Холода Р. С. і постанову Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2019 року в складі колегії суддів: Полякова О. З., Кухаря С. В., Крилової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» (далі - ТОВ «Запоріжгаз Збут»), Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (далі - ПАТ «Запоріжгаз»), перейменоване в Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (далі - АТ «Запоріжгаз»)і з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив визнати протиправними дії                        ТОВ «Запоріжгаз Збут» щодо: відмови надати інформацію стосовно заборгованості за вересень 2016 року та нарахованої субсидії за період з вересня 2017 року по квітень 2018 року, спонукання надати довідку про реєстрацію місця проживання з терміном дії, що не перевищує один календарний місяць, визначення в розрахунках за період з 01 березня 2017 року по 30 листопада 2018 року фактичного обсягу спожитого природного газу за об`єктом побутового споживача - кв. АДРЕСА_1 за показаннями загальнобудинкового лічильника газу; зобов`язати ТОВ «Запоріжгаз Збут» провести визначення в розрахунках з                    01 березня 2017 року по 30 листопада 2018 року фактичного обсягу спожитого природного газу за об`єктом побутового споживача - кв. АДРЕСА_1 за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України, та з 01 квітня 2017 року відповідно до двох зареєстрованих осіб з урахуванням наданого розміру субсидії; зобов`язати ПАТ «Запоріжгаз» внести в базу даних основного споживача ОСОБА_1 та виписати на його ім`я рахунки за спожитий газ за період з 01 квітня 2017 року по 30 листопада 2018 року.
Позов мотивований тим, що позивач є споживачем природного газу в кв. АДРЕСА_1 відповідно до типового договору розподілу природного газу (далі - типовий договір). Постачальником газу є                 ТОВ «Запоріжгаз Збут», а ПАТ «Запоріжгаз» є оператором газорозподільної мережі (далі - ГРМ).
08 серпня 2016 року мешканцями будинку АДРЕСА_2 створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Олімпієць 2016» (далі - ОСББ «Олімпієць 2016»), головою якого обрано ОСОБА_1 
29 серпня 2016 року співвласники будинку відмовились від встановлення загальнобудинкового лічильника газу і ПАТ «Запоріжгаз» склало акт про порушення № 106/2 на будинок і виставило рахунок за вересень 2016 року, збільшивши у ньому обсяги споживання газу.
07 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Запоріжгаз Збут» за роз`ясненням щодо заборгованості за спожитий газ у розмірі 122,50 грн, вказаної ТОВ «Запоріжгаз Збут» у розрахунку станом на 01 вересня 2016 року. Оскільки відповідь отримана не була, то 27 грудня 2016 року позивач звернувся до відділу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) у Запорізькій області, проте питання щодо заборгованості в розрахунку заборгованості в розмірі 122,50 грн не було розглянуто. 
Тобто, з вересня 2016 року до теперішнього часу ТОВ «Запоріжгаз Збут» не виконав вимоги пункту 4.1 типового договору, тому виставлений розрахунок за вересень 2016 року і наступні періоди є спірними.
У подальшому, ПАТ «Запоріжгаз», не повідомивши ОСББ «Олімпієць 2016» про виконання робіт, самовільно встановило загальнобудинковий лічильник газу, тим самим порушивши права співвласників будинку, в тому числі, і права позивача. Отже, нарахування оплати за газ з 01 березня 2017 року по теперішній час                    ТОВ «Запоріжгаз Збут» здійснюється не за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України, а за показаннями загальнобудинкового вузла обліку, який встановлений з порушенням права власності.
31 березня 2017 року в зв`язку із зміною кількості зареєстрованих осіб (вибуття ОСОБА_2 з 25 жовтня 2016 року, на яку був оформлений особовий рахунок по оплаті спожитого газу) в кв. АДРЕСА_1 позивач звернувся до ТОВ «Запоріжгаз Збут» із заявою про проведення нарахування з урахуванням кількості зареєстрованих осіб і надання роз`яснення, на підставі якого документа в рахунках зазначається субсидія в розмірі 32,72 грн, та з чого рахується заборгованість станом на 01 вересня 2016 року в розмірі 122,50 грн. ТОВ «Запоріжгаз Збут» повідомило позивача, що зазначена інформація надається виключно власнику особового рахунку, тобто ОСОБА_2 , а дата видачі довідки про реєстрацію місця проживання має на час звернення не перевищувати один календарний місяць.
Відповідачі не виконали рекомендації НКРЕКП, відповіді на його звернення не надали, продовжили виставляти рахунки всупереч вимог законодавства, та не враховуючи зменшену кількість зареєстрованих осіб у вказаній квартирі, чим порушили його права. Отже, обсяг газу та розмір оплати, які ТОВ «Запоріжгаз Збут» пред`явив для оплати на підставі даних загальнобудинкового лічильника є безпідставними та необґрунтованими.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що права позивача порушені не були, оскільки договір постачання природного газу укладено з ОСОБА_2 , на її ім`я оформлено особовий рахунок і присвоєно ЕІС-код. Факт того, що   ОСОБА_1 є співвласником зазначеної квартири, під час розгляду справи позивачем доведений не був. Окрім того, ОСОБА_1 не проведено дій, передбачених пунктом 5          Розділу 3 Правил постачання газу, та повідомлення про зміну кількості зареєстрованих осіб, що в сукупності не надає підстав для надання ТОВ «Запоріжгаз Збут» інформації, вказаної у його зверненнях. Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо визнання дій ТОВ «Запоріжгаз Збут» протиправними з визначення з 01 березня 2017 року по 30 листопада 2018 року фактичного обсягу спожитого природного газу по об`єкту побутового споживача квартири АДРЕСА_1 за показаннями загальнобудинкового лічильника газу та зобов`язання ТОВ «Запоріжгаз Збут» провести визначення в рахунках за цей період фактичного об`єму спожитого природного газу по вказаному об`єкту за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України, та з               01 квітня 2017 року відповідно до двох зареєстрованих осіб з урахуванням наданого розміру субсидії, та зобов`язання ТОВ «Запоріжгаз Збут» провести визначення ціни газу належним чином відповідно до вимог діючого законодавства, суд першої інстанції, з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року в справі № 296/6535/17-ц, зазначив, що ці вимоги пред`явлені не до належного відповідача.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2019 року по цій справі залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що посилання скаржника на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 214-2435/17, не приймається до уваги, оскільки цією постановою визнано право на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників. Визнано також, що відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. Проте, позовна заява ОСОБА_1 не містить вимог щодо зобов`язання відповідачів встановити індивідуальний лічильник обліку природного газу.
Дії ТОВ «Запоріжгаз Збут» не можуть вважатись такими, що порушували права та інтереси споживачів, у частині неправильного обліку природного газу, до моменту поки не буде визнано протиправними відповідні дії ПАТ «Запоріжгаз» як оператора ГРМ, на якого законодавством в імперативному порядку покладено обов`язок обліку природного газу, зокрема, за об`єктами споживання побутових споживачів.
ТОВ «Запоріжгаз Збут» не отримує дані щодо обсягів споживання природного газу побутовими споживачами безпосередньо від побутових споживачів, а отримує їх лише опосередковано, тобто через ПАТ «Запоріжгаз». Тому за відсутності належних і допустимих доказів щодо неправомірності нарахованих обсягів природного газу оператором ГРМ, всі дані щодо обсягів споживання природного газу є правомірними.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
30 серпня 2019 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комунарського районного суду                     м. Запоріжжя від 02 травня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2019 року, просив скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2019 року відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2020 року справу призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно відніс справу до справ незначної складності, малозначної і розглянув за правилами спрощеного позовного провадження, хоча справа має значний суспільний інтерес. Тому апеляційний суд мав скасувати рішення першої інстанції і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції (пункт 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).
Суд першої інстанції неправильно встановив статус позивача у спірних правовідносинах, а також порушив норми процесуального права щодо дослідження доказів. 
Суд першої інстанції встановив, що договір постачання природного газу укладений з ОСОБА_2 , на ім`я якої відкрито особовий рахунок, присвоєно ЕІС-код, отже, встановив права та обов`язки особи, яка не була учасником справи. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі                           № 757/31606/15-ц зазначила, що якщо платежі нараховані відповідно до тарифів, які в подальшому скасовані судом, споживач має право на проведення перерахунку. 
Суд першої інстанції не зазначив, хто є належним відповідачем за позовом позивача, а суд апеляційної інстанції не надав відповіді на доречні аргументи позивача.
Суд першої інстанції неправомірно не надав оцінку змісту типового договору (розділам IV-VI), що передбачає ідентичність прав всіх споживачів і неправомірно застосував пункти 5, 9, 10 Розділу 3 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила постачання природного газу), які не стосуються спірних правовідносин. 
Посилання суду на те, що позивач має особисто укласти договір і повідомити про вибуття ОСОБА_2 , є незаконними, оскільки договір не підлягає розірванню, а готувати договір до підписання має виконавець комунальних послуг. 
Суд першої інстанції неправомірно зауважив на тому, що позивач не надав доказів того, що ОСОБА_2 зверталася до відповідачів у порядку пункту 9 Правил постачання природного газу, проте такий обов`язок не є обов`язком позивача. Позивач мав лише повідомити про відповідні обставини, що він і зробив у листі від 31 березня 2017 року. Довідку про зміну кількості зареєстрованих осіб позивач не повинен був подавати відповідачам. 
Встановлення загальнобудинкового лічильника всупереч волі власників і нарахування платежів за показниками таких лічильників є протиправним. Саме з цього приводу Велика Палата Верховного Суду сформулювала правову позицію в постанові від 07 листопада 2018 року в справі № 214/2435/17. Цю позицію суди не врахували. 
Позивач не погоджується з висновками судів про те, що постачальник газу є неналежним відповідачем у справі про оскарження рахунків за газ. 
Позиції інших учасників 
У жовтні 2019 року Акціонерне товариство «Запоріжгаз» через представника Проход І. В. надіслало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якій просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
Відзив мотивований тим, що судами повно встановлено обставини справи, досліджені всі письмові докази, наявні в справі.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Частиною першою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення. 
Фактичні обставини, встановлені судом 
ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 з 22 червня 2004 року.
На ім`я ОСОБА_2 оформлено особовий рахунок НОМЕР_1 , присвоєно                    ЕІС-код (персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу, присвоєний Оператором ГРМ).
07 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернулася до ТОВ «Запоріжгаз Збут» з заявою щодо отриманням інформації щодо непроведення зміни кількості зареєстрованих осіб, що враховується під час нарахувань вартості спожитого газу.
ТОВ «Запоріжгаз Збут» листом від 14 листопада 2016 року № Zpz03-ЛВ-3413-1116 на заву ОСОБА_2 від 07 листопада 2016 року повідомило, що питання визначення обсягів споживання природного газу належить до компетенції Оператора ГРМ - ПАТ «Запоріжгаз», тому рекомендовано з питань обліку природного газу звертатися до ПАТ «Запоріжгаз». 
22 лютого 2017 року в буд. АДРЕСА_2 встановлений загальнобудинковий вузол обліку газу та з цього часу споживачам природного газу за вказаною адресою нараховується плата на підставі показань загальнобудинкового газового лічильника.
ОСОБА_1 31 березня 2017 року звертався до ТОВ «Запоріжгаз Збут» з заявою, в якій просив провести перерахунки стосовно зареєстрованих осіб, а також надати йому як споживачу письмові пояснення, на підставі якого документа в рахунках зазначається розмір сплаченої субсидії і на підставі чого в рахунку за вересень 2016 року заборгованість станом на 01 вересня 2016 року складає 122,50 грн.
Відповідно до довідки № 04-19/3/3831 про реєстрацію місця проживання особи, долученої ОСОБА_1 до заяви у ТОВ «Запоріжгаз Збут» від 31 березня                 2017 року, виданої Департаментом реєстраційних послуг 05 грудня 2016 року,з  25 жовтня 2016 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано дві особи.
ТОВ «Запоріжгаз Збут» листом від 25 квітня 2017 року № Zpz03-ЛВ-1784-0417 повідомило ОСОБА_1 , що стосовно квартири АДРЕСА_1 особовий рахунок НОМЕР_1 оформлений на іншу особу. Нарахування за спожитий природний газ здійснюється згідно з показниками лічильника газу. Відповідно до статті 8 Закону України «Про захист персональних даних» ТОВ «Запоріжгаз Збут» має право надавати інформацію щодо особового рахунку виключно власнику цього рахунку.
ТОВ «Запоріжгаз Збут» листом від 10 травня 2017 року № Zpz03-ЛВ-1909-0517 на заву ОСОБА_1 роз`яснено, що питання обліку обсягів спожитого природного газу знаходиться виключно в компетенції Оператора ГРМ - ПАТ «Запоріжгаз». На підставі статті 7 Закону України «Про звернення громадян» документи передані до ПАТ «Запоріжгаз» для внесення змін до особового рахунку НОМЕР_1 , відкритого на іншу особу. Також рекомендовано звернутись до клієнтського сервісу ПАТ «Запоріжгаз» з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, термін дії якої не перевищує один календарний місяць, оскільки ПАТ «Запоріжгаз» визнав дату надісланої довідки такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
ТОВ «Запоріжгаз Збут» здійснює діяльність з постачання природного газу відповідно до ліцензії від 01 вересня 2015 року № 2247. З липня 2015 року                   ТОВ «Запоріжгаз Збут» як постачальник природного газу не обліковує споживання природного газу, а лише здійснює розрахунок оплати вартості послуг з газопостачання. ТОВ «Запоріжгаз Збут» отримує дані щодо обсягів споживання побутовими споживачами природного газу від ПАТ «Запоріжгаз».
ПАТ «Запоріжгаз» виконує функції з розподілу природного газу відповідно до ліцензії серії АЕ №642479 і є оператором ГРМ.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України повинен був скасувати рішення першої інстанції і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції неправомірно відніс справу до справ незначної складності, малозначної і розглянув за правилами спрощеного позовного провадження, хоча справа має значний суспільний інтерес, є безпідставними.
Стаття 376 ЦПК України не передбачає повноважень апеляційного суду щодо скасування рішення суду першої інстанції і направлення справи на новий розгляд до цього суду.
Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Згідно із статтею 274 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування;  3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Ця справа не належить до справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).
Вирішуючи питання про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні, суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження від 14 січня 2019 року призначив розгляд справу у відкритому провадженні з повідомленням учасників справи. 
Касаційна скарга не містить обґрунтування, яким чином відповідне процесуальне рішення обмежило процесуальні права позивача, який реалізував права на подання відповіді на відзив на позовну заяву, на збільшення позовних вимог, надання пояснень, долучення до матеріалів справи письмових доказів. 
Доводи касаційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права з приводу збирання доказів є необґрунтованими.
У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини другої статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У матеріалах справи наявна інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 травня 2019 року (далі - інформаційна довідка), отримана на запит суду.
Апеляційний суд належним чином мотивував відхилення доводів апеляційної скарги про витребування судом першої інстанції за власної ініціативи цієї інформаційної довідки, зазначивши, що позивач не надав доказів того, що він є співвласником 2/3 частини вказаної квартири, а суд має право витребовувати докази, коли він має сумніви в добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав. 
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про те, що встановлення судом першої інстанції факту, що ОСОБА_1 не є співвласником кв. АДРЕСА_1 не є преюдиційним, оскільки судом у цій справі не вирішувалося питання права власності, а констатувалася недоведеність у цій справі належними доказами певного доводу позивача.
Колегія суддів Верховного Суду зауважує, що дослідження документів, долучених позивачем до касаційної скарги, перебуває за межами повноважень Верховного Суду відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України.  
Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції неправомірно послався на довідку, надану ТОВ «Запоріжгаз Збут», про наявність якої позивачу не було відомо, є необґрунтованими. 
Суд апеляційної інстанції належним чином мотивував відхилення цього аргументу позивача, оскільки ця довідка долучена ТОВ «Запоріжгаз Збут» до відзиву на апеляційну скаргу. Матеріали справи містять докази виконання відповідачем обов`язку направлення відзиву та додатків до нього відповідачу.
Щодо доводів касаційної скарги про неправильні висновки судів попередніх інстанцій щодо неналежності відповідачів у справі колегія суддів зазначає наступне.  
Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, затверджених постановою НКРЕКП від 12 січня 2015 року № 9, статті 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» та внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу, з 01 липня 2015 року постачання природного газу здійснює газопостачальне підприємство ТОВ «Запоріжгаз Збут», а ПАТ «Запоріжгаз» виконує функції газорозподільного підприємства (оператора газорозподільних систем).
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» від 01 жовтня 2015 року № 758 ТОВ «Запоріжгаз Збут» виконує обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам (населенню).
Отже, ТОВ «Запоріжгаз Збут» не є суб`єктом, що здійснює облік газоспоживання, тому позовні вимоги позивача про визнання дії ТОВ «Запоріжгаз Збут» протиправними щодо визначення в розрахунках за відповідний календарний місяць за період з 01 березня 2017 року по 30 листопада 2018 року фактичного об`єму спожитого природного газу по об`єкту побутового споживача - кв. АДРЕСА_1 за показаннями загальнобудинкового лічильника газу; зобов`язати ТОВ «Запоріжгаз Збут» провести визначення в розрахунках за відповідний календарний місяць за період з 01 березня 2017 року по 30 листопада 2018 року фактичного об`єму спожитого природного газу по об`єкту побутового споживача - кв. АДРЕСА_1 за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України, та з 01 квітня 2017 року відповідно до двох зареєстрованих осіб з урахуванням субсидії; не ґрунтуються на нормах матеріального права. 
ТОВ «Запоріжгаз Збут» як постачальник надає споживачам виключно послуги з постачання природного газу, тобто, забезпечує споживачів ресурсом природного газу, а інші послуги, зокрема, облік газу, своєчасне технічне обслуговування газопроводів, газових приладів і пристроїв, лічильників газу та технічні види робіт з підключення, обмеження, локалізації і ліквідації аварійних ситуацій тощо, здійснює Оператор ГРМ - ПАТ «Запоріжгаз», до якого позивач вимог щодо неправомірності обліку обсягу спожитого газу не заявляв. ТОВ «Запоріжгаз Збут» отримує дані щодо обсягів споживання побутовими споживачами природного газу від ПАТ «Запоріжгаз». 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність протиправних дій ТОВ «Запоріжгаз Збут».
У статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами в процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.
Відповідно дочастини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни (тарифи) на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.
Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша та друга статті 20 зазначеного Закону).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами договору.
Як зазначено в частині першій статті 30 Закону «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін (тарифів) базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.
Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживачі природного газу - це фізичні особи (населення), фізичні особи-підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.
У частині першій статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Згідно із статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня                  2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року                             № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.)
У разі не встановлення населенню лічильників газу суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем (у редакції, чинній на момент виникнення спору) Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Пунктами 1, 2 глави 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем визначено, що за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.
Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.
У разі наявності вузла обліку природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620.
Відповідно до пункту 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (у редакції чинній на момент виникнення спору), встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.
Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.
Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачає безумовний обов`язок відповідних суб`єктів господарювання - газорозподільних організацій забезпечити встановлення лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення, у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування приладів та робіт, які підлягають встановленню, або забезпечувати цими приладами відповідних суб`єктів господарювання.
Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає обов`язок газорозподільної організації встановити квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.
Посилаючись на встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із споживачами та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу як на порушення своїх прав, оскільки в процесі такого обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачем, позивач не заявляв позовних вимог щодо неправомірності дій ПАТ «Запоріжгаз» з приводу встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу та обліку за ним обсягу спожитого газу. 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.
Доводи позивача щодо неправомірної відмови в задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язати ПАТ «Запоріжгаз» внести в базу даних основного споживача ОСОБА_1 та виписати на його ім`я рахунки за спожитий газ за період з 01 квітня 2017 року по 30 листопада 2018 року, є необґрунтованими.
Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зазначений спосіб судового захисту, обраний позивачем, не відповідає вимогам чинного законодавства, а позовна заява не містить обґрунтування ефективності такого способу захисту. 
Відповідно до пункту 5 розділу І Правил постачання природного газу Реєстр споживачів постачальника - це перелік споживачів, які в установленому Кодексом газотранспортної системи порядку закріплені в інформаційній платформі Оператора ГТС за певним постачальником у розрахунковому періоді.
Згідно з пунктом 5 розділу ІІІ Правил постачання природного газуякщо щодо нових побутових споживачів, що будуть приєднані до газорозподільних систем Оператора ГРМ, є необхідність внесення змін до персоніфікованих даних споживача або укладання договору постачання природного газу з новим власником, побутовий споживач повинен самостійно звернутися до постачальника із спеціальними обов`язками з відповідною заявою про внесення змін до персоніфікованих даних або укладання договору постачання природного газу.
Нові споживачі разом із заявою про укладання договору постачання природного газу пред`являють постачальнику із спеціальними обов`язками оригінали таких документів:документи, якими визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення); документ, що посвідчує особу споживача (для громадян України - паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України (для осіб, недавно прийнятих до громадянства України); для іноземців та осіб без громадянства - національний паспорт або документ, що його замінює), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті, - серія та номер паспорта); належним чином оформлена довіреність на представника побутового споживача, уповноваженого представляти його інтереси під час процедури укладання договору на постачання природного газу (за необхідності).
Якщо подані до заяви про внесення змін до персоніфікованих даних споживача або про укладання договору на постачання природного газу з новим споживачем дані потребують уточнення, постачальник із спеціальними обов`язками протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації заяви надсилає споживачу письмовий запит щодо уточнення даних.
За відсутності зауважень або після їх усунення постачальник із спеціальними обов`язками протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви (або з дати усунення зауваження) повідомляє споживача про корегування персоніфікованих даних або укладання договору постачання природного газу.
У пункті 1 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу підставами для постачання природного газу побутовому споживачу є, зокрема: наявність у побутового споживача договору розподілу природного газу, укладеного з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального ЕІС-коду як суб`єкту ринку природного газу; наявність у побутового споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу побутовим споживачам та дотримання його умов; включення споживача до Реєстру споживачів постачальника у відповідному розрахунковому періоді.
Відповідно до пункту 3 Розділу ІІІ цих Правил постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.
Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Правил постачання природного газу за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу. В разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні.
Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у справі доказів встановлено, що особовий рахунок за адресою: АДРЕСА_3 відкритий на ім`я ОСОБА_2 .
З огляду на зазначене, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що у разі вибуття споживача, з яким укладено договір постачання природного газу, інший споживач не позбавлений права укласти договір постачання природного газу відповідно до пункту 10 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу.
Посилання позивача у касаційній скарзі на те, що  ОСОБА_2 , на ім`я якої відкрито особовий рахунок, знята з реєстрації у квартирі, а питання переоформлення особового рахунку на позивача не вирішено та третя особа відмовляється надати роз`яснення щодо вирішення цієї ситуації, є необґрунтованими.
Відповідно до частини другої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Позивач позовних вимог щодо переоформлення особового рахунку, бездіяльності  ОСОБА_2 , а також неправомірності дій НКРЕКП щодо ненадання роз`яснень не заявляв. НКРЕКП має у справі статус третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог. ОСОБА_2 не є учасником справи, позивач не заявляв до неї позовних вимог.
Доводи касаційної скарги про те, що постачальник природного газу має підготувати зміни до договору на підставі наданої позивачем інформації про припинення проживання у квартирі однієї особи, не відповідають нормам матеріального та процесуального права. 
Позивачем не заявлялися позовні вимоги щодо внесення змін до договору постачання природного газу. 
Посилаючись на те, що ОСОБА_2 припинила фактичне користування газом і знялася з реєстрації у кв. АДРЕСА_1 , позивач не надав доказів того, що ОСОБА_2 повідомляла про це постачальника. 
У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем постачальника про звільнення приміщення (остаточне припинення користування природним газом) споживач зобов`язаний здійснювати оплату за договором на постачання природного газу, виходячи з умов договору (пункт 9 розділу ІІІ Правил).
Згідно з пунктами 1.1-1.3 типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.
Запитувана позивачем інформація стосувалася нарахувань і розрахунків за особовим рахунком, оформленим на іншу особу, тобто стосувалася стану розрахунків за особовим рахунком, відкритим на іншого споживача.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували, та зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. Крім того, аргументи наведені у касаційній скарзі, є аналогічними аргументам, наведеним у апеляційній скарзі, яким судом апеляційної інстанції надана належна правова оцінка.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права та неправильного застосування норм процесуального права, що вплинули на правильність по суті та законність оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 травня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий 	В. М. Ігнатенко 	
Судді:	С. Ю. Бурлаков   В. С. Жданова   А. Ю. Зайцев   В. А. Стрільчук