УХВАЛА
іменем України 
 
15 червня 2020 року
м. Київ
справа № 399/573/199
провадження № 51-2759ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 14 квітня
2020 року щодо ОСОБА_5 .
Встановлені обставини
За вироком Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 10 січня
2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено обов`язки відповідно до ст. 76 цього Кодексу.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 14 квітня 2020 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а згаданий вирок районного суду щодо
ОСОБА_5 – без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу цього суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно не застосував положення ст. 104 КК, а тому необгрунтовано залишив без зміни вирок місцевого суду. Крім того, вказує, що ухвала апеляційного суду суперечить висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 23 квітня
2020 року у справі № 566/1387/18 стосовно того, що законодавцем встановлені певні особливості в разі призначення покарання неповнолітнім та звільнення їх від відбування покарання, але такі особливості не підміняють загальні засади призначення покарання, передбачені нормами Загальної частини КК,
та є обов`язковими для застосування.
Мотиви Верховного Суду
У касаційній скарзі прокурор не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості у вчиненні злочину та кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК,
а також виду і розміру призначеного засудженому покарання та звільнення від його відбування відповідно до ст. 75 КК.
Разом з тим, посилання прокурора на істотні порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону та на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення в апеляційній скарзі прокурор просив змінити вирок місцевого суду шляхом доповнення другого абзацу резолютивної частини посиланням на застосування ст. 104 КК.
Здійснюючи в порядку апеляційної процедури перевірку доводів, наведених в апеляційній скарзі прокурора на вирок місцевого суду, апеляційний суд, дотримуючись вимог кримінального процесуального закону, надав їм відповідну оцінку та вмотивував прийняте рішення.
Як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі доводам та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. Суд апеляційної інстанції указав, що за відсутності посилання у вироку на положення ст. 104 КК, звільнено неповнолітнього ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням із застосуванням відповідно до ст. 75 цього Кодексу, із дотриманням вимог ст. 104 КК щодо граничної тривалості призначеного іспитового строку. Наведене послугувало для апеляційного суду підставою дійти обгрунтованого висновку про те, що судом першої інстанції фактично не допущено порушення вимог закону України про кримінальну відповідальність, а, технічно, відсутність у даному випадку посилання судом на положення ст. 104 КК, при дотриманні судом вимог закону щодо тривалості іспитового строку, не є такою істотною обставиною та істотним порушенням, що має призвести до зміни об`єктивно законного рішення.
З таким висновком погоджується і колегія касаційного суду.
Доводи прокурора про суперечність ухвали апеляційного суду висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року у справі
№ 566/1387/18 є необґрунтованими, оскільки мотиви суду апеляційної інстанції повною мірою узгоджуються з цим висновком.
Враховуючи наведене, апеляційний суд переглянув вирок місцевого суду в межах апеляційної скарги і всупереч твердженням прокурора про це, не допустив порушень ст. 419 КПК.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування чи зміни ухвали апеляційного суду, з її змісту не вбачається. Натомість зміст касаційної скарги та наданих до неї судових рішень свідчить про відсутність підстав для задоволення скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 цього Кодексу суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Оскільки інших доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду прокурор
у касаційній скарзі не навів, а наведені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_4 на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 14 квітня 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                             ОСОБА_3