ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 травня 2020 року	м. Дніпро	справа № 280/6404/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Шальєвої В.А., Білак С.В.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.03.2020 ( суддя першої інстанції Новікова І.В.) в адміністративній справі №280/6404/19 за позовом   ОСОБА_1   до  Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ФОП ОСОБА_1 звернулася  до Головного управління ДПС у Запорізькій області з позов в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21 жовтня 2019 року №Ф-7029-49 ГУ ДПС у Запорізькій області з вимогою сплатити (недоїмку, штраф, пеню) в сумі 6135,15 грн; визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Запорізькій області, №0130334907/826 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 24.10.2019, з вимогою сплатити штраф, пеню в сумі 4478,08 грн.; зобов`язати Головне управління ДФС у Запорізькій області та його правонаступника Головне управління ДПС у Запорізькій області:привести у відповідність облікові дані інформаційної системи органу доходів і зборів платника та інтегровану картку платника податків ФОП ОСОБА_1 ; виключити з бази даних Інформаційна система Податковий блок інформацію про ФОП ОСОБА_1 як про платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - особу, що проводить незалежну професійну діяльність; виключити з реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформацію про ФОП ОСОБА_1 як про страхувальника: код та назва категорії страхувальника 230 Особи, які проводять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, а також вилучити цю інформацію про ФОП ОСОБА_1 з цих баз даних Інформаційна система Податковий блок та Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; привести у відповідність облікові дані інформаційної системи порталу електронних послуг ПФУ та інтегровану картку платника податків ФОП ОСОБА_1 де встановлено Ознака наявності заробітної плати без сплати внесків в закритих звітних періодах та не нараховано страхового стажу за 2018, 2019 рік до пенсійних виплат, що враховуються для визначення пенсії.
Позиція викладена у позові обґрунтована тим,  що з 27.04.2012 року позивач перебувала  на обліку, як фізичну особу підприємця, яка здійснює основний вид економічної діяльності у сфері права (код КВЕД 69.10) та діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування (крім аудиту) (код КВЕД 69.20); інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.л.у (код КВЕД 74.90). Разом з тим, позивач дізналася про те, що контролюючим органом самостійно взято її на облік як самозайняту особу, у період коли позивач мав статус фізичної особи підприємця. Позивач вважає дії відповідача щодо її подвійного взяття на облік, як ФОП та як самозайняту особу за одним і тим самим видом діяльності протиправними, як і вважає протиправними дії відповідача щодо подвійного нарахування зобов`язань зі сплати єдиного внеску. У зв`язку з чим просить суд визнати такі дії відповідача протиправними та усунути наслідки подвійного обліку.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_1  задоволено.
З апеляційною скаргою звернувся відповідач в якій зазначив, оскільки позивач був одночасно і фізичною особою підприємцем і самозайнятою особою, то зобов`язання щодо сплати єдиного внеску виникають окремо по кожному виду діяльності. Зазначає, що протягом 2018 та 2019 року позивачем не у повному обсязі сплачувався нарахований єдиний внесок, що зумовило застосування до позивача штрафних санкцій та направлення вимог про погашення недоїмки.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308   КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню, з наступних підстав. 
Під час апеляційного перегляду справи встановлено, що ФОП ОСОБА_1 з 27.04.2012 року зареєстрована в якості фізичної особи- підприємця, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №491557.
07.05.2012року ФОП ОСОБА_1 взято на облік у ГУ ДФС у Запорізькій області, Олександрівське управління у м. Запоріжжі, Олександрівська ДПІ (Олександрівський район м. Запоріжжя), що підтверджується довідкою від 07.05.2012 року№43158.
З 01.07.2012 року ФОП ОСОБА_1  є платником єдиного податку 3-ї групи та єдиного внеску, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_1 та повідомленням про взяття на облік платника єдиного внеску.
Види діяльності позивача за КВЕД: 69.10 діяльність у сфері права; 69.20 діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту, консультування з питань оподаткування (крім аудиту).
Позивач також є судовим експертом з правом проведення економічних експертиз за спеціальністю дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку та звітності, що підтверджується свідоцтвом №891 від 28.04.2017 року та витягом з реєстру атестованих судових експертів. 
09.02.2018 року відповідач самостійно, без відповідної заяви позивача, зареєстрував позивача як фізичну особу, яка займається незалежною професійною діяльністю.
Таким чином, з 09.02.2018 року позивач обліковується, як фізична особа - підприємець та як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.
21 жовтня 2019 року ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки), якою позивача зобов`язано сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 6135,15 грн., яка обліковується станом на 30.09.2019року.
Крім того, 24.10.2019року ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафну санкцію зі сплати єдиного внеску в розмірі 2751,08 грн. та нараховано пеню в розмірі 1727,00 грн.
Вважаючи таку позицію відповідача протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся   до суду.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач у встановленому порядку зареєструвався, як ФОП який здійснює діяльність у сфері права, доказів того, що позивач подав протягом спірного періоду до контролюючого органу заяви про взяття його на облік як самозайняту особу, матеріали адміністративної справи не містять, тому суд дійшов висновку, що відповідачем у період з 09.02.2018 року протиправно взято на облік   ОСОБА_1 як самозайняту особу, а відповідно і протиправно нараховано зобов`язання зі сплати єдиного внеску.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову з підстав відсутності у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску за себе як за фізичну особу - підприємця.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам,  суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно зі статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Основи) загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.
Частиною третьою статті 2 Основ визначено, що завданням законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування є встановлення гарантій щодо захисту прав та інтересів громадян, які мають право на пенсію, а також на інші види соціального захисту, що включають право на забезпечення їх у разі хвороби, постійної або тимчасової втрати працездатності; безробіття з незалежних від них обставин, необхідності догляду за дитиною з інвалідністю, хворим членом сім`ї, смерті громадянина та членів його сім`ї тощо.
Відповідно до статті 3 Основ право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Статтею 4 Основ визначено, що залежно від страхового випадку є такі види загальнообов`язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України.
Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.
Колегія суддів зазначає, що єдиний внесок не є податком і не входить до сукупності загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому Податковим кодексом України порядку. А тому, завдання збору єдиного внеску не полягає у наповненні бюджету та забезпеченні функціонування податкової системи України.
Натомість, сплата єдиного внеску є формою участі застрахованої особи у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).
Тобто, соціальне страхування є складовим елементом системи соціального захисту.
Платниками єдиного внеску, зокрема, є фізичні особи - підприємці та особи, які провадять незалежну професійну діяльність.
Відповідач зазначав в апеляційній скарзі про те, що в силу вимог статті 4 Закону №2464-VI фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, визначено окремими платниками єдиного внеску.
Водночас, колегія суддів зауважує, що зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючим осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У цій справі позивач одночасно взятий на облік у контролюючому органі як платник єдиного внеску з ознаками провадження діяльності як фізична особа - підприємець та як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (адвокат).
Контролюючий орган у спірний період провів нарахування єдиного внеску позивачу за двома підставами: і як фізичній особі - підприємцю, і як самозайнятій особі.
Однак, за твердженням позивача,  як самозайнята особа у спірний період не проводив будь-якої незалежної діяльності, а єдиний внесок ним нарахований та сплачений як особою підприємцем, про що подано звітність до контролюючого органу.
Аналізуючи положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI, посиланням на які обґрунтовує правомірність спірних вимог відповідач, колегія суддів зазначає, що цією нормою визначено необхідність сплати єдиного внеску саме у випадку безпосереднього ведення особою незалежної професійної діяльності упродовж звітного періоду, оскільки у ній акцентовано увагу саме на наявності або відсутності у платника  прибутку.
Верховний Суд у постанові від 28.03.2019 року у справі №820/6324/17 дійшов висновку, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності.
При цьому колегія суддів зауважує, що покладення на позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску ще й як за самозайняту особу  буде надмірним тягарем, адже за відсутності факту ведення  діяльності та визначення її фінансового результату, позивач має сплатити обов`язкові платежі до бюджету.
За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись п.1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322,325,328,329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.03.2020  в адміністративній справі №280/6404/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.
Повний текст постанови складено 18.05.2020 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак