ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

30 березня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/5857/19
Головуючий у першій інстанції - Цибенко І. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/436/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  в  складі:
                головуючого судді  - Губар В.С.,
                суддів  - Вінгаль В.М., Висоцької Н.В.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»
Відповідач - ОСОБА_1 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів
дата складання повного тексту судового рішення - 18 грудня 2019 року

                                      В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ТОВ  «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 21391,91 грн. за договором позики та судові витрати на оплату судового збору в сумі 1921,00 грн.
Посилається, що 29.07.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір позики в електронній формі, на виконання умов якого позивачем на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики у розмірі 500 грн. строком на 15 днів. 
Відповідачем умови кредитного договору не виконуються, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 09 серпня 2019 року становить 21391,91 грн. та складається із основного боргу в сумі 500 грн., заборгованості за відсотками в сумі 10537 грн., заборгованості за простроченими відсотками - 10354,50 грн.
Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2019 року позовні вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики № 59421 від 29.07.2016 року в розмірі 663 грн., що складається із основного боргу в сумі 500 грн. та 163 грн. процентів за користування позикою.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «ВЕЛЛФІН» просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що позивач виконав умови договору позики в повному обсязі, перерахувавши на картковий рахунок відповідача кошти в сумі 500 грн., проте відповідач прийняті на себе зобов`язання належним чином не виконав, що підтверджується довідкою про заборгованість від 09.08.2019 року.
Підписавши договір позики, відповідач повністю погодився з усіма його умовами, зобов`язаний був їх виконувати поза межами строку кредитування незалежно від спливу строку на умовах, що визначені у розділі 1 договору позики.
Договір позики укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору реєстрації заявником в особистому кабінеті на сайті товариства, заповнення всіх полів заявки, зокрема зазначення інформації щодо реквізитів банківської картки відповідача, підписання ОСОБА_1 договору електронним підписом.
Вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на постанови Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавався.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
  За правилами  ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши  матеріали цивільної  справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4  ЦПК України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено наступне.
ТОВ «ВЕЛЛФІН» є юридичною особою, яке діє на підставі Статуту та зареєстровано як фінансова установа відповідно до розпорядження комісії № 2606 від 27 жовтня 2015 року (а.с.14).
Рішенням Загальних Зборів учасників ТОВ «ВЕЛЛФІН» від 27 жовтня 2015 року затвердженні правила надання грошових коштів у вигляді позики (а.с.15-27).
Згідно п. 4.1, 4.2, 6.3, 6.4, 6.7 Правил заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в особистому кабінеті на сайті товариства, оформлює заявку на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. У разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС - повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу зазначену в заявці. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики. У разі отримання договору позики засобами електронного зв`язку, заявник укладає договір позики з товариством в особистому кабінеті. Для підписання електронної форми договору позики заявник здійснює вхід на сайт товариства та за допомогою логіну та паролю входить до особистого кабінету.
18.05.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» укладено договір №ВП-180516-3, за яким організовано переказ грошових коштів кредитній установі по оплатах, що здійснюються клієнтами з використанням банківських карток (а.с.47-51).
29.07.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладений договір позики № 59421, за умовами якого відповідачу на умовах строковості, зворотності, платності надано грошові кошти в сумі 500 грн. строком на 15 днів, які позичальник повинен повернути та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5 цього Договору (а.с.36-42).
Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником 13.08.2016 року в сумі 663 грн., з яких 163 грн. проценти за користування позикою та 500 грн. сума позики (а.с.43-44).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.5 договору позики №47309, позикодавець зобов`язується надати позичальникові на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 1201,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5 цього договору. Строк дії договору 15 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Позика надається строком на 15 днів. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладання договору позики між позичальником і позикодавцем. Нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 грн за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах строку, зазначеного в п.1.2 цього договору; 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.2 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Сума процентів за користування позикою нараховується в день погашення позики.
Згідно листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 24.07.2019 року, 29.07.2016 року на картку клієнта ОСОБА_1 здійснено переказ коштів на суму 500 грн. (а.с.45).
Як убачається із довідки за договором № 59421, станом на 09.08.2019 року, виникла заборгованість в сумі 21391,91 грн., яка складається із: основного боргу в сумі 500 грн., заборгованості за відсотками в сумі 10537 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у сумі 10354,50 грн.  (а.с.45).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН», суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із основного боргу в сумі 500 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 29 липня 2019 року по 13 серпня 2016 року в сумі 163 грн. За висновком суду, визначена до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі 20728,91 грн. включає період  з 29 липня 2016 року по 09 серпня 2019 року, тобто виходить за межі строку кредитування, а тому не підлягає задоволенню.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.
За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Враховуючи встановлені обставини справи, апеляційний суд знаходить, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» основного боргу в сумі 500 грн. та процентів за користування позикою в межах строку кредитування за період з 29 липня 2016 року по 13 серпня 2016 року в сумі 163 грн.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позикою в сумі 20728,91 грн. включає період з 29 липня 2016 року по 09 серпня 2019 року, який виходить за межі строку кредитування, а тому позовні вимоги в цій частині ґрунтовно відхилено судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що підписавши договір позики відповідач повністю погодився з усіма його умовами, зобов`язаний був їх виконувати поза межами строку кредитування незалежно від спливу строку на умовах, що визначені у розділі 1 договору позики не приймається до уваги, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. З вимогами про стягнення грошових коштів на підставі ст.625ЦК України позивач не звертався.
Твердження апелянта щодо неможливості застосування до спірних правовідносин правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Беручи до уваги наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, під час вирішення спору враховує наведений висновок суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими апелянт обґрунтовував доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що рішення  суду першої інстанції є законним і  обґрунтованим та ухвалено  відповідно до норм матеріального права із  дотриманням норм процесуального права. 
Судом першої інстанції  повно і всебічно з`ясовані обставини справи  та надано об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, а доводи скарги не містить передбачених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваного судового рішення і не впливають на правильність вирішення спору по суті. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню  без задоволення, а  рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28 лютого 2020 року було зупинено на час апеляційного провадження дію оскаржуваного рішення, однак враховуючи те, що апеляційна скарга ТОВ «ВЕЛЛФІН» залишена без задоволення, виконання заочного рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2019 року  підлягає поновленню.

Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

                              П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН»  залишити без задоволення.
Заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2019 року залишити без змін.
Поновити дію заочного рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:                                                   Судді: