ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 755/18104/16
провадження № 61-45802 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
Головуючого - Крата В. І. 
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І.,                    Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стабровська Оксана Анатоліївна, Центральний відділ державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року в складі колегії суддів Мараєвої Н. Є., Андрієнко А. М., Заришняк Г. М.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 768, виданий 06 червня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стабровською О. А. на користь ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 1 566 840 грн невиплачених у строк грошових коштів та пені в сумі 1 408 078, 75грн, а всього - 2 974 918,75 грн.
 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 указував, що 22 листопада 2016 року він дізнався про прийняття державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області постанови про звернення стягнення на заробітну плату за виконавчим написом № 768, виданим 06 червня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стабровською О. А., про стягнення з                  позивача на користь відповідача 1 566 840,00 грн суми основного боргу та                1 408 078,75 грн пені. 
 
Даний виконавчий напис вчинений на підставі договору позики від                    15 січня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , однак відповідач не повідомив позивача про намір стягнути заборгованість в примусовому порядку, а також неправильно зазначив її розмір. 
 
Указував, що нотаріус, не переконався в безспірності вимог, вчинив виконавчий напис, ґрунтуючись лише на розмірі грошових вимог кредитора, які були надані останнім в його заяві. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2018 року позов задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 768, виданий 06 червня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стабровською О. А. на користь ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 1 566 840 грн невиплачених у строк грошових коштів та пені в сумі 1 408 078, 75грн, а всього - 2 974 918,75 грн.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості, складені банком, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача, первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери не надані, а також, відсутні дані про отримання боржником вимоги про усунення порушень, що виключає безспірність заборгованості позивача.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 січня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. 
 
Апеляційний суд виходив із того, що нотаріус учинив виконавчий напис із дотриманням установленого законом порядку та на підставі повного переліку необхідних документів.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року до завершення розгляду касаційної скарги.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2020 року дана справа призначена до судового розгляду. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
ОСОБА_1 указує, що лист-вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань не отримував.
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив відповідача на дану касаційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 15 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кондратюком В. С. 15 січня 2013 року за реєстровим № 3, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 1 055 076 грн, що за курсом НБУ станом на 15 січня 2013 року становило 13 200 дол. США. Грошові кошти ОСОБА_1 зобов`язався повернути до 15 березня 2013 року в порядку та на умовах, указаних у договорі.
 
Згідно з виконавчим написом, учиненим 06 червня 2014 року приватним нотаріусом КМНО Стабровською О. А. та зареєстрованим у реєстрі за                    № 768, запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 невиплачених в строк на підставі договору позики 1 566 840 грн                   грошових коштів, строк повернення яких настав 15 березня 2013 року,                1 408 078,75 грн пені, нарахованої за прострочення платежу за період з                  15 березня 2013 року по 15 березня 2014 року, а всього - 2 974 918,75 грн.
 
Постановою старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь ГТУЮ в Донецькій області                 від 06 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 52122213 за вказаним виконавчим документом.
 
У справі № 757/23254/14-ц за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса                Стабровської О. А., треті особи ОСОБА_2 , ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суди встановили, що  вчинення вказаного напису відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства, після перевірки наявності нотаріально посвідченого договору позики грошей та таблиці-розрахунку заборгованості, наданих ОСОБА_2 , при цьому суд першої інстанції врахував ту обставини, що позивачем не ставиться під сумнів та не оспорюється сума стягнутої заборгованості. 
 
У вказаній справі апеляційний суд також установив, що виконавчий напис учинений на підставі оригіналу нотаріально-посвідченого договору позики грошей, таблиці розрахунку заборгованості. На підтвердження безспірності заборгованості боржника нотаріусом 03 червня 2014 року було передано заяву ОСОБА_2 до боржника ОСОБА_1 про повернення грошових коштів, що підтверджується товарно-транспортною накладною № 10017786257 «Нова Пошта», в якій наявна відмітка про отримання боржником цього повідомлення. 
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає зазначеним вимогам закону.
 
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
 
Згідно зі статтею 88 цього Закону нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
 
Преюдиційним судовим рішенням в іншій судові справі суди встановили, що виконавчий напис учинений нотаріусом із дотриманням установленого законом порядку та на підставі повного переліку необідних документів, а тому правильним є висновок апеляційного суду, що згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доведенню й відсутні правові підстави для задоволення позову в даній справі. 
 
Посилання боржника в касаційній скарзі на те, що він не отримував повідомлення про порушення зобов`язання, спростовані встановленими апеляційним судом обставинами та підлягають відхиленню.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень в оскаржуваній частині - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення
 
Постанову Апеляційного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          В. І. Крат
 
Судді                                                                                                       Н. О. Антоненко 
 
                                                                                                                  В. І. Журавель
 
                                                                                                                  Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                                  М. М. Русинчук