ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 р. 	Справа № 520/13681/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Зеленського В.В.,
Суддів: Чалого І.С. ,  П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2020, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.03.20 у справі № 520/13681/19
за позовом             ОСОБА_1  
до            Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області                    
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
   ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (далі за текстом також - відповідач), в якому просив поновити нарахування страхових виплат та здійснити страхові виплати   ОСОБА_1 за період з 19 серпня 2015 року по 31 серпня 2019 року шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ "Ощадбанк".
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року позов задоволено. 
Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення поновити нарахування страхових виплат та здійснити страхові виплати ОСОБА_1 за період з 19 серпня 2015 року по 31 серпня 2019 року шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ "Ощадбанк".
Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження ОСОБА_1 страхових виплат у межах суми стягнення за один місяць.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване  рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні  позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права; має місце невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні обставинам справи. Звертає увагу, що оскільки проживання позивача у м. Харкові за спірний період не підтверджене, позивач не мав статусу внутрішньо переміщеної особи, підстави для проведення страхових виплат у відділення Фонду були відсутні. Також, відповідач зазначає, що за відсутності нормативного визначення умов та порядку соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за минулий період, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області не має можливості здійснювати такі виплати. Посилається на правові позиції Верховного Суду у постановах від 13 лютого 2019 року у справі №554/10889/16-а, від 20 лютого 2018 року у справі №711/6019/16-а, від 02 березня 2018 року у справах №264/1617/17, №761/21804/17, від 14 березня 2018 року у справі №713/793/16, від 15 березня 2018 року у справі №372/2316/17, від 11 квітня 2018 року у справі №766/13021/16-а, від 04 липня 2018 року у справі №296/4740/16-а.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судовим розглядом установлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є громадянином України, має зареєстрований страховий випадок профзахворювання, отриманого 08.04.2008 та отримує страхові виплати згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове  державне соціальне страхування".
За висновком МСЕК від 03.06.2008 серія 2-20 СУ №033303 позивачу встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 40% та 3 група інвалідності безстроково.
Як убачається із постанови №2012/26561/10529/7 від 08.07.2015, ОСОБА_1 у період з 01.03.2014 по 18.08.2015 включно отримував страхові виплати в Харківському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування (а.с.15).
На підставі заяви позивача про продовження щомісячних страхових виплат від 13.09.2019 Управлінням праці та соціального захисту населення Адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради видано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №633-5000193600 від 13.09.2019 (а.с.12). 
Страхові виплати продовжені з 01.09.2019 на підставі протоколу від 23.09.2019 №38 Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради згідно із Порядком надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затвердженим постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 №27.
Отже, за період з 19.08.2015 по 31.08.2019 страхові виплати позивачу не виплачувались.
Листом №15.02.14/7018 від 26.11.2019 у відповідь на запит представника  позивача відповідачем  повідомлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України, та з 01.06.2015 по 18.08.2015 отримував страхові виплати у ВВД ФССНВУ у м. Харкові, з 01.09.2019 по теперішній час у відділенні. Страхові виплати потерпілому припинені з 19.08.2015 у зв`язку із закінченням терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка видана управлінням праці та соціального захисту населення Адміністрації Ленінського району Харківської міської ради від 19.02.2015 №6329003898 (а.с.19).
Не погоджуючись з відмовою відповідача у виплаті йому страхових виплат за період з 19.08.2015 по 31.08.2019, позивач звернувся до суду із відповідною позовною заявою.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, звернення із заявою про продовження виплати лише 13.09.2019, не прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат за спірний період з 19.08.2015 по 31.08.2019, так як обов`язок нарахувати та виплатити позивачу раніше призначені страхові виплати за період з 19.08.2015 по 31.08.2019 покладено на відповідача, на обліку в якому перебуває позивач, положеннями частини 7 статті 47 Закону №1105-XIV.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (надалі - Закон N 1706-VII).
Статтею 1 Закону №1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до частини першої статті 4 цього ж Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 цієї статті).
Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч.1 ст.5 Закону №1706-VII).
Водночас, статтею 14 Закону №1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.
Отже, внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону №1706-VII  для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, унормовано Законом України від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон №1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції  Закону України від 28 грудня 2014 року №77-VIII.
Відповідно до підпункту "в" пункту 1 частини першої статті 21 Закону №1105-ХІV (у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.
Згідно зі статтею 28 Закону №1105-ХІV, грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.
Статтею 40 Закону №1105-ХІV (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК.
З 01 січня 2015 року зазначені норми встановлені частинами першою, п`ятою та шостою  статті 47 Закону №1105-XIV  (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №77-VІІІ).
Колегія суддів також зазначає, що відповідно до частини сьомої статті  47 Закону №1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".
Положеннями пункту 3  розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
До 28.12.2018 виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам визначалися Порядком надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 №20 (далі - Порядок № 20).
З 28.12.2018 - Порядком надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затвердженим постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 12.12.2018  №27 (далі - Порядок № 27). 
Пунктом 1 Розділу 3 Порядку №20 передбачалося, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви, до якої додаються копії довідки про взяття на облік, паспорта або документа, що посвідчує особу, та реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи і мають відмітку у паспорті). Копії засвідчуються працівником відділення при пред`явленні оригіналів.
Пунктом 1.2. Розділу 1 Порядку №27 визначено, що внутрішньо переміщені особи мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105 безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) або їх відділеннях за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - довідка про взяття на облік), з дотриманням вимог Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (далі - Порядок № 365), та постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі - постанова КМУ № 637).
Окремо підстав для припинення виплат ні Порядком №20, ні Порядком №27 не передбачено.
Пунктом 5 розділу ІІІ Порядку №20 зазначено, що щомісячні страхові виплати внутрішньо переміщеній особі нараховуються з місяця подання заяви або з місяця, в якому не здійснювались страхові виплати робочим органом виконавчої дирекції Фонду, в якому зберігалася справа про страхові виплати на той час, та фінансується впродовж тридцяти календарних днів з дати прийняття постанови про продовження раніше призначених страхових виплат.
У розумінні норм викладених в пункті 5 розділу III Порядку №20, щомісячні страхові виплати внутрішньо переміщеній особі нараховуються з місяця подання заяви для осіб, які вперше звернулись за страховою виплатою, а для внутрішньо переміщених осіб, які вже отримували страхові виплати з місяця, в якому не здійснювались страхові виплати робочим органом виконавчої дирекції Фонду.
Пунктом 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеній особі, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №365 від 8 червня 2016 (надалі - Порядок №365), визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Відповідні положення містять пункти 3.7, 3.8 розділу III Порядку №27.
Зазначені норми пункту 15 Порядку №365 та пункту 3.8 Порядку №27 не надають підстав для нарахування або не нарахування соціальних виплат. Вони визначають лише одну підставу обліку соціальних виплат - "які не виплачені за минулий період".
Як убачається із матеріалів справи, позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Право на отримання страхових виплат по інвалідності позивач отримав у 2008 році та, наразі, перебуває на обліку в Харківському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, де отримує страхові виплати.
Факт невиплати страхових виплат за період з 19.08.2015 по 31.08.2019 відповідачем не заперечується, доказів того, що Фондом соціального страхування України було нараховано та виплачено позивачу суму страхових виплат відповідачем не надано.
Оскільки норми  статті 47 Закону №1105-XIV гарантують позивачу право виплати страхової суми без обмеження протягом будь-якого строку та не ставлять в залежність від прийняття окремого порядку Кабінетом Міністрів України, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що незважаючи на зміну місця проживання позивач має беззаперечне право на отримання страхових виплат, як особа, що втратила працездатність від професійного захворювання, з часу первинного призначення страхових виплат. 
Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Україна від зобов`язань, визначених статями 1, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала, оскільки у постанові Верховної Ради України № 462-VІІІ від 21 травня 2015 року, якою схвалено заяву Верховної Ради України «Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», зазначено про відступ від окремих зобов`язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.
Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.
Відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат, гарантованих законом.
Вказаний висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18).
Крім того, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 24.04.2015 за заявою №38667/06 у справі "Будченко проти України" наголосив, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (пункт 39).
У Рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).
Суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, доводи сторін спору, врахувавши вищезазначені норми матеріального права, зокрема положення статті 46 Конституції України, статті 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», статті 46 та 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», дійшов обґрунтованого висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України, а тому припинення виплат страхових сум позивачу, як внутрішньо переміщеній особі у зв`язку із відсутністю у місці проживання, безпосередньо порушує його конституційні права на такі виплати.
Отже, за встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Посилання відповідача на необхідність урахування правових позицій Верховного Суду, сформованих у постановах від 13 лютого 2019 року у справі №554/10889/16-а, від 20 лютого 2018 року у справі №711/6019/16-а, від 02 березня 2018 року у справах №264/1617/17, №761/21804/17, від 14 березня 2018 року у справі №713/793/16, від 15 березня 2018 року у справі №372/2316/17, від 11 квітня 2018 року у справі №766/13021/16-а, від 04 липня 2018 року у справі №296/4740/16-а, є необґрунтованим, так як відповідач дійшов помилкового висновку, що висновки, наведені у цих постановах, зроблені за однакових фактичних обставин. Колегія суддів зазначає, що вказані відповідачем правові позиції підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, яким органами Пенсійного фонду України було відмовлено у перерахунку пенсії. У справі, що розглядається позивач звернувся до Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо поновлення нарахування  та здійснення страхових виплат, а тому правові позиції Верховного Суду, у зазначених відповідачем справах, до спірних правовідносин не застосовується.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду  - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи приписи статті 139 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати зі сплаті судового збору розподілу не підлягають.    
Керуючись статтями 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі №520/13681/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.В. Зеленський 	
Судді	   	І.С. Чалий    Я.В. П`янова