Постанова
Іменем України
 
18 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 502/290/14-ц 
провадження № 61-12217св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач) 
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2017 року у складі суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Сєвєрової Є. С.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 03 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту                 № 11228336000, за яким надано в кредит у розмірі 62 тис. доларів США зі сплатою 10,5 % річних з кінцевим терміном повернення коштів 03 жовтня                      2028 року. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 147107 від 03 жовтня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 147112 від 03 жовтня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 147107 від 03 жовтня 2007 року. Посилаючись на невиконання зобов`язань за кредитним договором, позивач ПАТ «УкрСиббанк» після уточнення 14 квітня 2016 року вимог просив заборгованість станом на 06 квітня 2016 року в загальній сумі 61 339 доларів 81 цент США стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з                         ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з ОСОБА_1 та                         ОСОБА_4 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 07 грудня                      2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «УкрСиббанк» в порядку виконання ухвали суду про витребування доказів не надано оригінал довіреності на особу, яка уклала з ОСОБА_1 договір про надання споживчого кредиту №11228336000 від 03 жовтня 2007 року, а саме - на Попова О. М. , тобто позивач не довів повноважень вказаної особи на вчинення правочину від імені ПАТ «УкрСиббанк» та, як наслідок, укладення правочину у розумінні положень статті 203 ЦК України. Таким чином, у банку відсутні права вимоги до ОСОБА_1 про повернення кредиту на підставі статей 1049, 1050, 1054 ЦК України. Відсутність основного зобов`язання між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 виключає задоволення позовних вимог до поручителів.  
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням  апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 57 140 доларів 37 центів США, за процентами у розмірі 4 199 доларів 44 центи США солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Вирішено питання про судові витрати. 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позов про стягнення заборгованості пред`явлено в межах передбаченого статтею 257 ЦК України загального строку позовної давності тривалістю у три роки для вимог про стягнення кредиту та процентів; порука у сенсі положень частини 4 статті 559 ЦК України не є припиненою, оскільки позов пред`явлено протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (строк виконання основного зобов`язання настав через 31 календарний день з дня отримання вимоги про погашення простроченої заборгованості, яка була надіслана позичальнику та поручителям 23 грудня 2013 року). Відповідачі не надали належних та допустимих доказів виконання кредитного договору, сплати кредиту та процентів в порядку та строки, обумовлені договором. Доводи позичальника та поручителів в тій частині, що кредитний договір є неукладеним, безпідставні.  Згідно договору про надання споживчого кредиту договір укладено між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (ліцензія НБУ №75 від 24 грудня 2001 року) в особі начальника відділення № 433 АКІБ «УкрСиббанк» Попова О. М., який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк А. А.                         14 вересня 2007 року, зареєстрованої в реєстрі за № 839. Ненадання суду першої інстанції оригіналу довіреності Попова О. М. не є підставою для висновку про неукладення договору про надання споживчого кредиту, оскільки повноваження начальника відділення № 433 АКІБ «УкрСиббанк» Попова О. М. визнані АТ «УкрСиббанк» та посвідчені нотаріально посвідченою довіреністю.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1)Доводи касаційної скарги  
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше, ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. 
(2) Позиція АКІБ «УкрСиббанк» 
У відзиві на касаційну скаргу АКІБ «УкрСиббанк» зазначає, що строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами кредитного договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Строк виконання основного зобов`язання настав                02 лютого 2014 року (кінцевий строк виконання вимоги про дострокове повернення кредиту), а із позовом банк звернувся у січні 2014 року, тобто порука не припинилася. 
Рух касаційної скарги
Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи з Кілійського районного суду Одеської області.
Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2020 року цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами у складі колегії з п`яти суддів. 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                  № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положеньЗакону від 15 січня 2020 року                     № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди установили, що 03 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту                                    № 11228336000, за яким надано в кредит у розмірі 62 тис. доларів США зі сплатою 10,5 % річних з кінцевим терміном повернення коштів 03 жовтня                             2028 року. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 147107 від 03 жовтня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 147112 від 03 жовтня 2007 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 147107 від 03 жовтня 2007 року.
23 грудня 2013 року ПАТ «УкрСиббанк» направлено позичальнику                    ОСОБА_1 , поручителям ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вимогу від 18 грудня 2013 року про погашення протягом                         31 календарного дня з дати отримання вимоги простроченої заборгованості за кредитом в сумі 2 848 доларів 57 центів США, простроченої заборгованості за процентами в сумі 1 185 доларів 39 центів США та повідомлено, що у випадку неусунення порушень й несплати простроченої заборгованості у встановлений строк, термін повернення всієї суми кредиту та процентів буде вважатися таким, що настав, а кредитна заборгованість - обов`язковою до повернення в повному обсязі, що разом складатиме 59 157 доларів 62 центи США та підлягає уточненню на дату фактичного повернення коштів.
Враховуючи те, що до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (частина друга статті 556 ЦК України), питання щодо обсягу відповідальності поручителя впливає на права та обов`язки основного боржника, а тому в цій частині судове рішення може бути переглянуте за касаційною скаргою позичальника. 
За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).
Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом пункту 12.1 кредитного договору у випадку настання обставин, визначених у пунктах 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове поверення кредиту і неусунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на                      32 календарний день із дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення в результаті зміни позичальником адреси без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на                       41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. 
Звернення з вимогою про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови, і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. 
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня  2018 року.
З урахуванням викладеного, звернувшись із достроковою вимогою про повернення кредиту, банк змінив кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором із 03 жовтня 2028 року на 02 лютого 2014 року (41 день із дати відправлення дострокової вимоги).
Пунктом 1.2.2 кредитного договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами щомісячно. 
Строк дії договорів поруки, які укладені між банком і  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не встановлений, оскільки умови договорів про те, що вони діють до повного виконання зобов`язань за кредитним договором та зобов`язань поручителя за цими договорами, не можна вважати встановленням строку дії договору поруки. 
Порушення вимог кредитного договору має місце з січня 2012 року, із вказаної дати платежі сплачуються періодично і не в повному обсязі до листопада                       2013 року.
Позов в суді зареєстровано 06 лютого 2014 року (надіслано поштою 30 січня 2014 року) з вимогою про стягнення заборгованості станом на 11 січня                                2014 року.
Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Строк, передбачений нормою частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.
Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).
Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає у такому ж обсязі, що і боржник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, в тому числі, виникнення підстав для дострокового повного/часткового погашення зобов`язання за вимогою кредитора, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.
Якщо банк пред`явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.
З урахуванням встановлених у справі обставин, заборгованість із поручителів підлягає стягненню у межах шести місяців дії поруки  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - за період із 02 серпня 2013 року по дату дії договору. 
Разом з тим, заборгованість із поручителів стягнуто починаючи із січня                        2012 року поза межами строку дії поруки щодо щомісячних зобов`язань. 
Крім того, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року.
Враховуючи викладене, у зв`язку із реалізацією права на дострокове повернення позики припинилося право кредитора нараховувати проценти за кредитом.
Банк заявив до стягнення заборгованість за процентами, розраховану за період із січня 2012 року по 06 квітня 2016 року, тобто після закінчення строку виконання зобов`язання, який настав у зв`язку із пред`явленням дострокової вимоги, на що суд апеляційної інстанції уваги не звернув та не визначив належним чином обсяг відповідальності поручителів. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Враховуючи допущені апеляційним судом порушення процесуального права, ухвалене ним рішення підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції згідно частини третьої статті 411 ЦПК України.
Керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Рішення апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                          В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                    А. І. Грушицький
 
                                                                                 А. А. Калараш
 
                                                                             Є. В. Петров
 
                                                                    С. П. Штелик