ПОСТАНОВА
Іменем України

26 травня 2020 року 
Київ
справа №805/1963/17-а
адміністративне провадження №К/9901/15780/18
                                                 №К/9901/15781/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача                                                            Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів -                                                                       Жука А.В., 
          Мартинюк Н.М.,

за участі:
секретаря судового засідання Кравченко Р.О.,

позивач - не з`явився, 
представника відповідача 1 - Кучерова І.А., 
відповідач 2 - не з`явився, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу 
за касаційними скаргами Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Донецькій області
на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2017
та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017
у справі № 805/1963/17-а
за позовом  ОСОБА_1 
до Головного управління Держпраці у Донецькій області, 
Державної служби України з питань праці
про поновлення на публічній службі, 

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування 
1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі - відповідач-1), Державної служби України з питань праці (далі - відповідач-2), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Донецькій області по не запропонуванню йому рівнозначної посади в Головному управлінні Держпраці у Донецькій області та не працевлаштуванню його на рівнозначній з раніше незаконно звільненої посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області;
- зобов`язати Державну службу України з питань праці та Головне управління Держпраці у Донецькій області вчинити певні дії, а саме працевлаштувати його шляхом надання рівнозначної з раніш незаконно звільненої посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області - посади першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області;
- стягнути з Головного управління Держпраці у Донецькій області на його користь заборгованість по заробітній платі з 01.05.2016 по 11.05.2016;
- стягнути з Головного управління Держпраці у Донецькій області на його користь суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 11.05.2016 по день прийняття постанови суду. 
2. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08.08.2016 по справі № 805/1421/16-а позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправними та скасовано наказ Голови комісії з реорганізації Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України №3-к від 11.05.2016 «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Голови комісії з реорганізації Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області №8-к від 16.05.2016 «Про звільнення ОСОБА_1 », зобов`язано Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки України нарахувати та виплатити             ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з січня 2016 року по квітень 2016 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 по справі № 805/1421/16-а внесені зміни до постанови суду від 08.08.2016, а саме в абзаці третьому резолютивної частини постанови назву органу «Державна служба гірничого нагляду та промислової безпеки України» змінено на «Головне управління Держпраці у Донецькій області», в решті постанову суду залишено без змін. 05.12.2016 Головним управління Держпраці у Донецькій області видано наказ №713-ВП «Про скасування наказу Голови комісії з реорганізації Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області від 16.05.2016 №8-к «Про звільнення ОСОБА_1 », внесено відповідний запис до трудової книжки та нараховано і виплачено заборгованість по заробітній платі за період з січня 2016 року по квітень 2016 року. Зазначає, що відповідачем по справі так і не запропоновано позивачу посаду, рівнозначну раніш займаній посаді, відповідного кваліфікаційного рівня з урахуванням безперервного стажу роботи в реорганізованій установі більше 10 років, наявності 3-х вищих освіт, наявності наукового ступеня кандидата технічних наук із спеціальності геотехніка і гірничого механіка та досвіду роботи на посаді начальника територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області 4 роки з присвоєним 8 рангом державного службовця 4 категорії посад, а також наявності у позивача 3 групи інвалідності, яку він отримав у зв`язку з травмою на виробництві на цьому підприємстві. Позивач неодноразово звертався до відповідача по справі з проханням вирішити це питання, однак жодної відповіді надано не було. Трудову книжку прийнято, однак рівнозначної посади з раніш займаної посади досі не запропоновано. 27.02.2017 листом відповідача-2 вказано на відсутність підстав для укладання трудового договору з позивачем. Позивач вважає, що після скасування наказів про його звільнення відповідач повинен був запропонувати посаду яка буде рівнозначною тій посаді, яку обіймав позивач до його звільнення. У зв`язку з вчиненням відповідачем бездіяльності позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
3. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2017, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2018, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Донецькій області по не запропонуванню ОСОБА_1 рівнозначної посади в Головному управлінні Держпраці у Донецькій області та не працевлаштуванню його на рівнозначній з раніше незаконно звільненої посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області з 12.05.2016. Зобов`язано Державну службу України з питань праці працевлаштувати ОСОБА_1 на посаду, рівнозначну посаді начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області. Стягнути з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь             ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.05.2016 по 11.05.2016 в розмірі 1405,62 грн. Стягнуто з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 12.05.2016 по 07.08.2017 (по день винесення судового рішення) в розмірі           72 623,70 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
4. Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що оскільки наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 05.12.2016 № 713-ВП скасовано наказ Голови комісії з реорганізації Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області від 16.05.2016 №8-к «Про звільнення ОСОБА_1 », тому у відповідача з`явився обов`язок щодо поновлення позивача на попередній роботі (посаді), який чітко передбачений статтею 235 Кодексу законів про працю України, а у зв`язку із тим, що Територіальне управління Держгірпромнагляду у Донецькій області на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 реорганізовано у Головне управління Держпраці у Донецькій області, та на теперішній час Територіальне управління Держгірпромнагляду у Донецькій області згідно відомостей в ЄДР є припиненою установою, тому у відповідачів на теперішній час наявний обов`язок щодо працевлаштування ОСОБА_1 .
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
5. У касаційних скаргах, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та грубе порушення норм процесуального права, відповідач-1 та відповідач-2 просять рішення судів попередніх інстанцій скасувати, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
6. В обґрунтування вимог касаційних скарг відповідач-1 та відповідач-2 вказують, зокрема, що судами не надано правової оцінки тому факту, що позивач не навів жодних обґрунтувань поважності причин пропуску процесуального місячного строку, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначають, що про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду та необхідність застосування відповідних правових наслідків такого пропуску неодноразово заявляли відповідачі під час розгляду справи у першій та апеляційній інстанції, але судами проігноровано норми статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, не надано правової оцінки доводам відповідачів. Наголошують на тому, що всупереч пункту 4 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, судами не закрито провадження в частині вимог про поновлення (працевлаштування) на роботі позивача, хоча постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08.08.2016 в іншій справі № 805/1421/16-а, яка набрала законної сили, за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1 та відповідача-2 вже вирішено такий самий спір між тими сторонами про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.  
Позиція інших учасників справи
7. У запереченні на касаційну скаргу Державної служби України з питань праці позивач з доводами та вимогами касаційної скарги не погоджується, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
Рух касаційної скарги
8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.10.2017 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державної служби України з питань праці.
9. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.10.2017 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Держпраці у Донецькій області.
10. Ухвалою Верховного Суду від 26.03.2020 прийнято до провадження адміністративну справу та призначено справу до касаційного розгляду у судовому засіданні. 
11. Позивач у судове засідання не з`явився, про місце, дату і час судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. 
12. У судовому засіданні представник відповідача-1 підтримав вимоги касаційної скарги з підстав, викладених в касаційній скарзі, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у задоволенні позову відмовити.
13. Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився, про місце, дату і час судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. 
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи 
14. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08.08.2016 у справі № 805/1421/16-а позов ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заборгованості по заробітній платі - задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано наказ Голови комісії з реорганізації Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України №3-к від 11.05.2016 «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Голови комісії з реорганізації Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області №8-к від 16.05.2016 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Зобов`язано Державну службу гірничого нагляду та промислової безпеки України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з січня 2016 року по квітень 2016 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
15. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016 у справі №805/1421/16-а апеляційні скарги Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Донецькій області задоволено частково. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08.08.2016 у справі №805/1421/16-а змінено. У абзаці третьому резолютивної частини постанови назву органу «Державна служба гірничого нагляду та промислової безпеки України» змінено на «Головне управління Держпраці у Донецькій області». В решті постанову суду залишено без змін. 
16. Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 05.12.2016           № 713-ВП «Про скасування наказу Голови комісії з реорганізації Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області від 16.05.2016 № 8-к «Про звільнення ОСОБА_1 » на виконання постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016, постанови Донецького окружного адміністративного суду від 08.08.2016 у справі № 805/1421/16-а скасовано наказ Голови комісії з реорганізації Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області від 16.05.2016 № 8-к «Про звільнення ОСОБА_1 », нараховано та виплачено ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з січня 2016 року по квітень 2016 року.
17. Позивач неодноразово звертався до Головного управління Держпраці у Донецькій області з приводу працевлаштування та нарахування середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з травня 2016 року по час звернення до Головного управління Держпраці у Донецькій області. Однак, відповідями Головне управління Держпраці у Донецькій області неодноразово повідомляло позивача про відсутність підстав для укладання трудового договору між позивачем та Головним управління Держпраці у Донецькій області та відсутністю законних підстав для нарахування і сплати йому середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з травня 2016 року.
18. У зв`язку із не пропонуванням рівнозначної посади в Головному управлінні Держпраці у Донецькій області та не працевлаштуванням позивача на рівнозначній посаді з раніш незаконно звільненої посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
19. Відповідно до частини четвертої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.
20. Умовами застосування цієї підстави для закриття провадження є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду (про відмову у відкритті провадження чи закриття провадження); набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.
21. Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.
22. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.
23. Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.
24. Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.
25. Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
26. З матеріалів справи встановлено, що предметом спору у даній справі є: 
- визнання протиправною бездіяльності Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Донецькій області по не запропонуванню позивачу рівнозначної посади в Головному управлінні Держпраці у Донецькій області та не працевлаштуванню його на рівнозначній з раніше незаконно звільненої посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області;
- зобов`язання Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Донецькій області вчинити певні дії, а саме працевлаштувати його шляхом надання рівнозначної з раніш незаконно звільненої посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області - посади першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області;
- стягнення з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь позивача заборгованість по заробітній платі з 01.05.2016 по 11.05.2016;
- стягнення з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь позивача суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 11.05.2016 по день прийняття постанови суду.
27. В той же час, 24.05.2016 ОСОБА_1 звертався до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з питань праці, Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, Головного управління Держпраці у Донецькій області про:
- визнання протиправними та скасування наказу Голови комісії з реорганізації Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України №3-к від 11.05.2016 «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказу Голови комісії з реорганізації Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області №8-к від 16.05.2016 «Про звільнення ОСОБА_1 ».;
- поновлення його на посаді начальника Головного управлінні Держпраці у Донецькій області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.05.2016;
- стягнення з Головного управлінні Держпраці у Донецькій області заборгованість по заробітній платі за період з січня 2016 року по квітень 2016 року.
28. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08.08.2016 у справі № 805/1421/16-а, зокрема, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо поновлення на посаді начальника Головного управлінні Держпраці у Донецькій області з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.05.2016. В цій частині постанова суду першої інстанції залишена без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.11.2016. 
29. Отже, як вбачається із заявленої позовної вимоги у межах даної справи (зобов`язання Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Донецькій області вчинити певні дії, а саме працевлаштувати його шляхом надання рівнозначної з раніш незаконно звільненої посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області - посади першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області), що розглядається, та позовних вимог, які були предметом розгляду в іншій адміністративній справі (поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управлінні Держпраці у Донецькій області), є підстави вважати, що вказані вимоги є ідентичними, оскільки фактично предметом оскарження є поновлення позивача на посаді.
30. Отже, спір щодо поновлення позивача на роботі вже вирішувався судом у адміністративній справі № 805/1421/16-а та він (спір) перейшов у стадію виконання. 
31. Тому немає обґрунтованих підстав стверджувати, що у позивача є право на звернення до суду з даним адміністративним позовом, що має місце після того, коли вже питання про право на таке поновлення було вирішено судом.
32. Частинами першою-четвертою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
33. Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент ухвалення постанови суду апеляційної інстанції) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
34. За приписами частин першої та четвертої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент ухвалення постанови суду апеляційної інстанції) належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
35. Так, суд касаційної інстанції вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не враховано приписи статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
36. Так з матеріалів справи встановлено, що в обґрунтування своїх заперечень проти вимог позивача відповідачі неодноразово вказували, що у адміністративній справі            № 805/1421/16-а про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку Донецьким окружним адміністративним судом при ухваленні судового рішення вже оцінювались обставини звільнення та поновлення ОСОБА_1 на роботі в Головному управлінні Держпраці в Донецькій області. 
37. На переконання колегії суддів, судами попередніх інстанцій при перегляді адміністративної справи не в повній мірі надано оцінки вказаним доводам відповідача.
38. Разом з тим, що стосується вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Донецькій області по не запропонуванню позивачу рівнозначної посади в Головному управлінні Держпраці у Донецькій області та не працевлаштуванню його на рівнозначній з раніше незаконно звільненої посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області колегія суддів суду касаційної інстанції зазначає. 
39. Згідно з частинами першою-третьою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
40. За змістом наведеної норми вирішуючи питання про дотримання строку звернення до суду у кожному конкретному випадку, необхідно виходити не лише з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, але й з об`єктивної можливості особи знати про такі факти.
41. Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
42. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
43. Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлено статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії), згідно з якою адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.
44. При цьому поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, яка звертається до суду, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду.
45. Суди першої та апеляційної інстанцій розглядаючи адміністративну справу в частині вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Донецькій області по не запропонуванню позивачу рівнозначної посади в Головному управлінні Держпраці у Донецькій області та не працевлаштуванню його на рівнозначній з раніше незаконно звільненої посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області, не з`ясували чи подано адміністративний позов ОСОБА_1 у строк, який встановлений законом.
46. Відповідач-1 та відповідач-2 під час розгляду справи неодноразово наголошували про пропуск позивачем строку звернення до суду, однак ні суд першої інстанції, ні суд апеляційної інстанції, жодним чином на вказані доводи відповідачів не відреагував. 
47. З матеріалів справи встановлено, що наказ про звільнення позивача за № 8-к прийнято 16.05.2016, наказ за № 713-ВП «Про скасування наказу Голови комісії з реорганізації Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області від 16.05.2016 № 8-к «Про звільнення ОСОБА_1 » прийнято 05.12.2016, адміністративний позов про визнання протиправною бездіяльності Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Донецькій області по не запропонуванню позивачу рівнозначної посади в Головному управлінні Держпраці у Донецькій області та не працевлаштуванню його на рівнозначній з раніше незаконно звільненої посади начальника Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області подано ОСОБА_1 до Донецького окружного адміністративного суду 22.05.2017, тобто з пропуском місячного строку, клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивачем не заявлялось. При цьому відповідачі неодноразово вказували про пропуск позивачем місячного строку для звернення до суду з адміністративним позовом. Вказаним обставинам судами першої та апеляційної інстанцій оцінки не надано. Більше того, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні вказує, що відповідач-1 та відповідач-2 в обґрунтування вимог апеляційних скарг зазначають про незастосування судом першої інстанції правових наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду з питань проходження публічної служби, проте вказаним доводам відповідачів судом апеляційної інстанції оцінки не надано. 
48. Суд зауважує, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. При цьому строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб у справах про проходження публічної служби особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
49. За змістом частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка була чинною до 08.02.2020) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
50. За змістом частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка була чинною до 08.02.2020) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 
3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
51. Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги та скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
52. При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно взяти до уваги викладене в цій постанові і встановити зазначені в ній обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування. 
Висновки щодо розподілу судових витрат 
53. Відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
54. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15.01.2020 №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 139, 327, 341, 344, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

постановив:

1. Касаційні скарги Державної служби України з питань праці та Головного управління Держпраці у Донецькій області задовольнити частково.  
2. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07.08.2017 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 у справі                             № 805/1963/17-а скасувати повністю.  
3. Передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції - Донецького окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 01.06.2020.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко 
А.В. Жук 
Н.М. Мартинюк, 
Судді Верховного Суду