Постанова 
Іменем України
 
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 390/1759/17
провадження № 61-22903св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого -	Ступак О. В.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О.,	Олійник А. С., Усика Г. І.,	
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2017 року у складі судді Пасічника Д. І. та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 березня 2018 року у складі колегії суддів: Чельник О. І., Карпенка О. Л., Суровицької Л. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградської області (далі - ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області) в погодженні проекту землеустрою від 07 вересня 2017 року, а також зобов`язати відповідача затвердити проект землеустрою та передати позивачу у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,0660 га, кадастровий номер 3522587000:02:000:1765, що розташована на території Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, на підставі заяви від 28 серпня 2017 року.
 
В обґрунтування позову вказала, що відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 23 травня 2016 року № 11-4804/14-16-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 0,1126 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території Садового товариства «Колос» Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (далі - СТ «Колос» Созонівської сільської ради), а також на підставі висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 21 грудня 2016 року № 21/82-16 проведено державну реєстрацію вказаної земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру 3522587000:02:000:1765. Для оформлення права власності ОСОБА_1 неодноразово зверталася до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області з заявою про затвердження проекту землеустрою, однак кожного разу отримувала від відповідача лист про відмову у затверджені проекту землеустрою із зазначенням різних причин, які позивачем було усунуто. Востаннє ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області 28 серпня 2017 року з заявою про затвердження проекту землеустрою, на що 07 вересня 2017 року позивач отримала від відповідача лист № Г-17592/0-11955/0/6-17 про відмову у затверджені проекту землеустрою без належного на те обґрунтування, у зв`язку із чим ОСОБА_1 вважає свої права порушеними, а тому звернулася до суду з вказаним позовом.
 
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано  незаконною відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області в погодженні проекту землеустрою, викладену у листі від 07 вересня 2017 року №  Г-17592/0-11955/0/6-17. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
 
Частково задовольняючи позов та визнаючи незаконною відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області в погодженні проекту землеустрою, викладену у листі від 07 вересня 2017 року № Г-17592/0-11955/0/6-17, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка вже сформована як об`єкт цивільних прав, оскільки має кадастровий номер, визначено її площу та межі, а також щодо неї внесено інформацію до Державного земельного кадастру. Крім того, спірну земельну ділянку вилучено із постійного користування СТ «Колос» для передання ОСОБА_1 , а тому вищезазначена позовна вимога є обґрунтованою.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області затвердити проект землеустрою та передати ОСОБА_1 у приватну власність спірну земельну ділянку на підставі заяви від 28 серпня 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що вказана вимога є необґрунтованою, оскільки суд не може вирішувати питання, віднесені до виключної компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування. 
 
Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2017 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання вчинити дії та ухвалено в цій частині нове рішення. Зобов`язано ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 28 серпня 2017 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0660 га з кадастровим номером 3522587000:02:000:1765, що знаходиться на території Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 . В частині відмови у зобов`язанні ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області затвердити проект землеустрою та передати у приватну власність земельної ділянки площею 0,0660 га з кадастровим номером 3522587000:02:000:1765, що знаходиться на території Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання вчинити дії та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції, визнавши незаконною відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у погодженні проекту землеустрою, викладену у листі від 07 вересня 2017 року № Г-17592/0-11955/0/6-17, мав би визначити такий спосіб захисту, який би дійсно захистив порушене право та інтерес позивача, а також вирішити спір, але цього не зробив.

 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи 
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 березня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області затвердити проект землеустрою та передати позивачу у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,0660 га, кадастровий номер 3522587000:02:000:1765, що розташована на території Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, на підставі заяви від 28 серпня 2017 року, скасувати постанову апеляційного суду, та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити вимоги позову в указаній частині.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що  суди першої та апеляційної інстанцій:
 
- ухвалили судові рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; 
 
- не врахували, що зобов`язуючи відповідача затвердити проект землеустрою та надати земельну ділянку у власність позивача, вони не приймають рішення замість суб`єкта владних повноважень, а лише вказують йому, у який саме спосіб він повинен діяти при наявності незаконної відмови в погодженні проекту землеустрою, викладеної в листі від 07 вересня 2017 року № Г-17592/0-11955/0/6-17, і яке саме рішення він зобов`язаний прийняти за заявою позивача, тим самим застосовують ефективний спосіб захисту, а не втручаються в дискреційні повноваження  відповідача; 
 
- не звернули уваги на те, що відповідач має можливість уникнути виконання своїх обов`язків, а саме не затвердити проект землеустрою та не передати у приватну власність земельну ділянку позивачу. 
 
У липні 2018 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшли пояснення ОСОБА_1 , в яких заявник вказала, що після винесення оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанції вона 20 березня, 17 квітня, 01 червня 2018 року повторно зверталася із заявами до відповідача про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у її власність земельної ділянки площею 0,0660 га з кадастровим номером 3522587000:02:000:1765, що знаходиться на території Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, однак відповідач черговий раз їй безпідставно відмовив, тому просила задовольнити вимоги її касаційної скарги.
 
Станом на момент розгляду справи відзиви на касаційну скаргу ОСОБА_1 до Верховного Суду не надходили.
 
Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконної відмови  ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області в погодженні проекту землеустрою, викладену у листі від 07 вересня 2017 року № Г-17592/0-11955/0/6-17, сторонами не оскаржується, в апеляційному порядку не переглядалось, а тому Верховним Судом не перевіряється.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 05 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 березня 2018 року передано на розгляд судді-доповідачу Мартєву С. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано матеріали справи № 390/1759/17 із Кіровоградського районного суду Кіровоградської області, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу. 
 
У травні 2018 року матеріали справи № 390/1759/17 надійшли до Верховного Суду.
 
На підставі подання судді-доповідача Мартєва С. Ю. розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року № 1078/0/226-20 призначено повторний автоматичний розподіл касаційної скарги ОСОБА_1 . 
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи   між суддями Верховного Суду від 14 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та матеріали справи № 390/1759/17 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2020 року справу № 390/1759/17 призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).
 
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону                № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 березня 2018 року підлягає розгляду Верховним Судом в порядку за правилами ЦПК України, в редакції чинній на час її подання, тобто до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (в редакції чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України (в редакції чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та позиції інших учасників справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 23 травня 2016 року № 11-4804/14-16-СГ             ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована на території СТ «Колос» Созонівської сільської ради, з орієнтовним розміром 0,1126 га.
 
Як убачається з висновку експерта державної експертизи про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 21 грудня 2016 року                       № 21/82-16 проект землеустрою відповідає вимогам діючого законодавства.
 
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від  07  лютого 2017 року № НВ-3503857532017 земельна ділянка № НОМЕР_1 загальною площею 0,0660 га, кадастровий номер 3522587000:02:000:1765, що розташована на території СТ «Колос» Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка призначена для ведення індивідуального садівництва, має приватну форму власності.
 
Листом ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 13 березня 2017 року               № Г-3835/0-2635/0/6-17 ОСОБА_1 повідомлено про те, що з поданих нею матеріалів убачається, що земельна ділянка загальною площею 0,0660 га, що розташована на території СТ «Колос» Созонівської сільської ради, яка призначена  для ведення індивідуального садівництва, перебуває у постійному користуванні третіх осіб, згідно з державним актом на право постійного користування землею від 16 січня 1996 року серії КР № 10092, у зв`язку з чим ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області не має правових підстав для задоволення заяви.
 
Розпорядженням голови Кіровоградської РДА Кіровоградської області від 26 червня 2017 № 192-р з постійного користування садівничого товариства «Колос» вилучено частину земельної ділянки загальною площею 0,0660 га НОМЕР_1 , з них: 0,0660 га - багаторічні насадження, яка розташована за межами населених пунктів на території Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, відповідно до державного акта на право постійного користування землею серії                    КР №10092, зареєстрованого 16 січня 1996 року за № 93, для подальшої передачі у власність ОСОБА_1 
 
30 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0660 га, що розташована на території СТ «Колос» Созонівської сільської ради, у власність з долученням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07 лютого 2017 року № НВ-3503857532017; розпорядження голови Кіровоградської РДА від 26 червня 2017 року № 192-р «Про вилучення з користування земельної ділянки».
 
Листом ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 19 липня 2017 року                   № Г-13887/0-9628/0/6-17 ОСОБА_1 повідомлено про те, що за результатами розгляду поданих матеріалів встановлено, що форма власності на земельну ділянку у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07 лютого 2017 року № НВ-3503857532017 не відповідає формі власності земельної ділянки у розробленій документації із землеустрою, у зв`язку із чим ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області не має правових підстав для задоволення заяви.
 
Позивач на виконання вимог відповідача отримав витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25 липня 2017 року № НВ-3504621712017, відповідно до якого інформація про форму власності щодо земельної ділянки             №  НОМЕР_1 загальною площею 0,0660 га, кадастровий номер 3522587000:02:000:1765, що розташована на території СТ «Колос» Созонівської сільської ради, яка призначена для ведення індивідуального садівництва, відсутня.
 
25 липня 2017 року ОСОБА_1 повторно подано до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки у власність з долученням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25 липня 2017 року № НВ-3504621712017; розпорядження голови Кіровоградської РДА від 26 червня 2017 року № 192-р «Про вилучення з користування земельної ділянки».
 
Листом ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 07 серпня 2017 року                  № Г-15512/0-10674/0/6-17 ОСОБА_1 повідомлено про те, що відсутні відомості про припинення права постійного користування садовим товариством «Колос», у зв`язку із чим ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області не має правових підстав для задоволення заяви.
 
28 серпня 2017 року ОСОБА_1 повторно було подано до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки у власність з долученням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25 липня 2017 року                 № НВ-3504621712017; розпорядження голови Кіровоградської РДА Кіровоградської області від 26 червня 2017 року № 192-р «Про вилучення з користування земельної ділянки»; рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18 серпня 2017 року № 36687667. 
 
Листом ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 07 вересня 2017 року               № Г-17592/0-11955/0/6-17 ОСОБА_1 повідомлено про те, що земельна ділянка загальною площею 0,0660 га, що розташована на території СТ «Колос» Созонівської сільської ради, яка призначена для ведення індивідуального садівництва, перебуває у постійному користуванні третіх осіб, згідно державного              акта на право постійного користування землею серія КР №10092, зареєстрованого 16  січня  1996 року. Вилучення земельних ділянок проводиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів               АР Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень, у зв`язку із чим ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області не має правових підстав для задоволення заяви.
 
Також судами встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням від 22 червня 2016 року серії НОМЕР_2.
 
Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 вказувала на те, що діями відповідача порушено її право на отримання у власність земельної ділянки та просила задовольнити її позовні вимоги.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області затвердити проект землеустрою та передати ОСОБА_1 у приватну власність спірну земельну ділянку на підставі заяви від 28 серпня 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що вказана вимога є необґрунтованою, оскільки суд не може вирішувати питання, віднесені до виключної компетенції (дискреції) органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання вчинити дії та ухвалюючи в цій частині нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції, визнавши незаконною відмову ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області у погодженні проекту землеустрою, викладену у листі від 07 вересня 2017 року № Г-17592/0-11955/0/6-17, мав би визначити такий спосіб захисту, який би дійсно захистив порушене право та інтерес позивача, а також вирішити спір, але цього не зробив.
 
З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій Верховний Суд погодитись не може з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та їх нормативно-правове обґрунтування
 
Відповідно до статті 14 Конституції України та частини другої статті 1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
 
У  частині першій статті 3 ЗК України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
 
Відповідно до частини другої статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
 
Згідно із частиною третьою статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.
 
Згідно із частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
 
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Положення), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.
 
Основними завданнями Держгеокадастру є, крім іншого, розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених ЗК України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи (підпункт 31 пункту 3 вищезазначеного Положення).
 
Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29 вересня 2016 року № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
 
Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.
 
Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
 
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
 
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
 
Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
 
Відповідно до частин восьмої-дев`ятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
 
Згідно зі статтею 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
 
Статтею 30 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.
 
У свою чергу, частиною першою статті 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
 
У відповідності до частини четвертої статті 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.
 
Частиною п`ятою статті 186-1 ЗК України передбачено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.
 
Згідно з частиною шостою статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
 
Частиною восьмою статті 186-1 ЗК України передбачено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).
 
Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.
 
Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.
 
Таким чином, статтею 186-1 ЗК України передбачено два альтернативні варіанти рішень у формі висновку, які можуть бути прийняті територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: про затвердження цього проекту або про відмову в його затвердженні.
 
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття «дискреційних повноважень», під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
 
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.
 
Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
 
Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
 
Як було вище вказано, умови, за яких ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області відмовляє у погодженні проекту землеустрою, визначені частиною шостою статті 186-1 ЗК України, зокрема це: невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. 
 
Якщо такі умови відсутні, орган повинен погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
 
Тобто ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідача, як державного органу, а тому не є дискреційними.
 
Тому, встановивши, що спірна земельна ділянка вже сформована, як об`єкт цивільних прав, її вилучено із постійного користування СТ «Колос» для передання у власність, а відмова ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області в погодженні проекту землеустрою, що викладена у листі №Г-17592/0-11955/0/6-17 від 07 вересня 2017 року, є незаконною, суди першої та апеляційної інстанцій, безпідставно відмовили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання                 ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області затвердити проект землеустрою та передати спірну земельну ділянку у приватну власність на підставі заяви від 28 серпня 2017 року.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 412 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційних скарг)  підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду першої в оскаржуваній частині, скасування постанови апеляційного суду, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою та передати у приватну власність позивача спірну земельну ділянку. 
 
Розподіл судових витрат
 
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.
 
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
 
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
З огляду на висновок Верховного Суду щодо суті касаційної скарги, задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 та того, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання касаційної скарги на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 280,00 грн.
 
Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградської області про зобов`язання затвердити проект землеустрою та передати у приватну власність земельну ділянку та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 березня 2018 рокускасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.
 
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградської області затвердити проект землеустрою земельної ділянки загальною площею 0,0660 га, кадастровий номер 3522587000:02:000:1765, що розташована на території Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, на підставі заяви від 28 серпня 2017 року.
 
Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградської області передати ОСОБА_1  у приватну власність земельну ділянку площею 0,0660 га, кадастровий номер 3522587000:02:000:1765, що розташована на території Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області. 
 
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградської області на користь держави судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 280,00 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	О. В. Ступак      	
Судді:	І. Ю. Гулейков  	

 	А. С. Олійник      	
 	С. О. Погрібний       	
 	Г. І. Усик