ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1544/19                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Л.В. Трофімова
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  28 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Парінова А.Б.,
суддів:                    Земляної Г.В.,
                                        Мельничука В.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області відповідно до змісту якої просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області, що полягає у неповному виконанні рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 у справі № 580/1544/19;
- Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню статті 14, 373 КАС України та перерахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію з усього грошового забезпечення відповідно до Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", в розмірі 90 % починаючи з 01.01.2018;
- постановити стосовно посадових осіб відповідача окрему ухвалу;
- встановити строк відповідачеві для надання відповіді на окрему ухвалу суду.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року дану заяву було повернуто заявнику, оскільки остання подана поза межами строку встановленого частиною 4 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд її скасувати та направити справу для продовження судового розгляду до суду першої інстанції.
На думку скаржника, спірна ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 р. та на підставі ч. 2 ст. 312 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду  від 30 жовтня 2019 року було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 в адміністративній справі № 580/1544/19. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 з 01.01.2018 відсоткового розміру пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення та зобов`язано здійснити з 01.01.2018 перерахунок та виплату йому пенсії відповідно до Закону України №2262 від 09.04.1992 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" в розмірі 90% грошового забезпечення.  
05 грудня 2019 року було відкрито виконавче провадження щодо виконання вказаного рішення суду.
Як було встановлено судом першої інстанції та вказує позивач 05 лютого 2020 року позивачем було отримано лист Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 76-76/К-03/8-2300/20 від 04.02.2020, яким його було проінформовано про те, що пенсію йому перерахована згідно з вимогами чинного законодавства, а виконання судового рішення проведено відповідно до покладених судом зобов`язань в установленому законом порядку.
Вважаючи, що рішення суду належним чином не виконується Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області позивач, керуючись приписами ст. 383 КАС України 17 лютого 2020 року звернувся до суду з заявою про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області вчинити дії.
Приймаючи рішення про повернення позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 про порушення своїх прав дізнався 05 лютого 2020 року, а до суду звернувся 17 лютого 2020 року, тобто поза межами строку встановленого частиною 4 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.
Отже, зважаючи на те, що заява ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії у адміністративній справі № 580/1544/19 подана поза межами строку встановленого частиною 4 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції ухвалив повертути заявникові вказану заяву.
Переглядаючи справу за наявними доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення (ухвали) суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом   України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (п. 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абз. 7 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).
Приписами ст. 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Положеннями частини 1 та 2 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано  в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Так, положеннями ч. 1 ст. 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Відповідно до приписів ч. 4 вказаної норми заяву, зазначену у ч.1 цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що вирішальним для визначення строків звернення до адміністративного суду є встановлення факту, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.
Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім зазначено у постанові від 21 березня 2019 року у справі 826/5240/18 (адмін.провадження № К/9901/2222/19).
Як правильно було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів 05 лютого 2020 року отримавши листа Головного управління ПФУ в Черкаській області  на його звернення від 21 січня 2020 року.
Разом з цим, судова колегія зазначає, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Крім того, положеннями ч. 6 вказаної норми регламентовано, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Згідно з приписами ч. 8 цієї норми останній день строку триває до двадцять четвертої години.
Отже, з огляду на встановлені судом обставини та вказані норми законодавства, судовою колегією встановлено, що останнім днем на звернення позивача до суду із вказаною заявою є 17 лютого 2020 року, оскільки десятим днем після дня коли позивач дізнався про порушення своїх прав свобод та інтересів є 15 лютого 2020 року, який є вихідним днем (субота).
Отже, з огляду на вказані норми законодавства та встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позивач звернувся за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів до суду в межах визначеного законом строку.
Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Аналогічна норма закріплена також у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на розгляд справи означає право особи  звернутися  до суду та право на    те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.
У свою чергу, Європейським судом з прав людини також вказується про те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі "Walchli v. France", від 8 грудня 2016 року "ТОВ "Фріда" проти України").
З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що повертаючи заяву про зобов`язання вчинити дії з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду, встановленого ч. 4 ст. 383 КАС України, суд першої інстанції допустився надмірного формалізму та фактично позбавив позивача гарантованого йому національним та Європейським законодавством права на доступ до правосуддя.
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Проте, колегією суддів встановлено, що під час прийняття ухвали про повернення заяви позивача судом першої інстанції не було дотримано вказаних вимог.
Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до обмеження права позивача на судовий захист, регламентованого, зокрема, статтею 55 Конституції України та статтею 5 КАС України.
Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Отже, з урахуванням того, що доводи позивача викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції, що містяться в оскаржуваній ухвалі Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року про  повернення заяви, колегія суддів вважає за необхідне таку ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 242, 308, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                Г.В. Земляна

                                                                                          В.П. Мельничук