Головуючий суду 1 інстанції - Іванова О.М.
Доповідач -Коновалова В.А. 

Справа № 419/583/19
Провадження № 22-ц/810/124/20

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
Іменем України
05 березня 2020 року                                                                                 м. Сєвєродонецьк
                                                                                        
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Коновалової В.А.,  
суддів: Авалян Н.М., Луганської В.М., 
за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 28 грудня 2019 року, ухвалене у складі  судді Іванової О.М. в смт. Новоайдар Луганської області, 
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності,

в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 , який є батьком відповідача ОСОБА_2 , та після смерті якого позивач, як спадкоємець першої черги за законом, отримала у спадщину 4/10 частки автомобіля марки MAZDA, модель СХ-7, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN-JMZER893800125795 НОМЕР_1 , тип ТЗ - легковий (універсал), реєстраційний номер НОМЕР_2 . 1/10 частку вказаного автомобіля отримала також ОСОБА_2 . Крім того, позивачу належить право власності на іншу 1/2 частку автомобіля марки MAZDA реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Також, рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 16 серпня 2018 року за позивачем визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку у спільному майні подружжя, а також на 4/10 частки вказаного житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. Цим же рішення суду також було визнано право власності на 1/10 частку вказаного житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами за відповідачем по справі в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Позивач посилалася на те, що спірний автомобіль та будинок не можуть бути поділені в натурі пропорційно часткам у праві власності на вказане майно, оскільки частка відповідача у спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі. Відповідач зареєстрована та проживає разом із своєю сім`єю у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і не має потреби в житлі. Вказаний будинок зареєстрований на праві власності на ім`я чоловіка відповідача і є їх спільною сумісною власністю, оскільки будувався в період шлюбу. Також відповідач не має потреби в транспортних засобах, оскільки їй разом з її чоловіком на праві власності належать інші транспортні засоби.
Під час розгляду справи ОСОБА_1 з урахуванням уточненої позовної заяви збільшила позовні вимоги та просила суд припинити право власності ОСОБА_2 на 1/10 частку автомобіля марки MAZDA, модель СХ-7, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN- НОМЕР_1 , тип ТЗ - легковий (універсал), реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 червня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В.М. (реєстр 592); припинити право власності ОСОБА_2 на 1/10 частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 16 серпня 2018 року у справі № 419/1305/18; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частку автомобіля марки MAZDA, модель СХ-7, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN- НОМЕР_1 , тип ТЗ - легковий (універсал), реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 червня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В.М. (реєстр 592); визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на підставі рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 16 серпня 2018 року у справі №419/1305/18; присудити на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/10 частки автомобіля та 1/10 частки житлового будинку в сумі 55039,67 грн шляхом перерахування зазначених коштів на користь ОСОБА_2 з депозитного рахунку; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 28 грудня 2019 рокупозовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності задоволено. Суд  припинив право власності ОСОБА_2 на 1/10 частку автомобіля марки MAZDA, модель СХ-7, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN- НОМЕР_1 , тип ТЗ - легковий (універсал), реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 червня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В.М. (реєстр 592); припинив право власності ОСОБА_2 на 1/10 частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 16 серпня 2018 року у справі №419/1305/18; визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частку автомобіля марки MAZDA, модель СХ-7, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN- НОМЕР_1 , тип ТЗ - легковий (універсал), реєстраційний номер НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 червня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В.М. (реєстр 592); визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/10 частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 на підставі рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 16 серпня 2018 року у справі № 419/1305/18; стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в рахунок оплати вартості 1/10 частки автомобіля та 1/10 частки житлового будинку в сумі 55039,67 грн, шляхом зобов`язання ТУ ДСА України в Луганській області виплатити ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 55039,67 грн, внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок згідно з квитанцією № 13 від 28 серпня 2019 року, на р/р 37317017002672, одержувач ТУ ДСА України в Луганській області, ЄДРПОУ 26297948, банк одержувача Держказначейська служба України м. Київ, МФО 820172.
Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що частка ОСОБА_2 в зазначеному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами є незначною (1/10), спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права власності не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім`ї. Також, суд першої інстанції виходив з того, що 1/10 частка спірного автомобіля також є незначною і не може бути виділена в натурі, автомобіль є неподільним, а припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_2 та членам її сім`ї.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 28 грудня 2019 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначила, що правова конструкція ч. 1 ст. 365 ЦК України унеможливлює звернення до суду з вимогою про припинення права на частку лише одним співвласником, а отже якщо співвласників лише двоє, то таке звернення до суду є взагалі неможливим. В той же час позов заявлено однією особою – позивачем, а не співвласниками, як це встановлено ч. 1 ст. 365 ЦК України.
Також, ОСОБА_2 посилається на те, що судом першої інстанції не встановлено і матеріали справи не містять доказів того, що частка відповідача в спільному майні є значною, а речі неподільними.
Крім того, відповідач вказує на те, що судом не вирішено питання щодо земельної ділянки, на якій розташоване спільне майно.
Додатково ОСОБА_2 посилається на те, що судом вирішено питання про припинення права власності на нерухоме майно, яке не внесене до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

(2) Позиція інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що судом першої інстанції винесено законне та обґрунтоване рішення.
ОСОБА_1 вказує на те, що посилання відповідача на правову конструкцію ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка на думку відповідача унеможливлює звернення за цією нормою лише одним співвласником, є припущенням відповідача, яке нічим не підтверджено.
Також позивач посилається на те, що в рішенні суду всебічно проаналізовано та зазначено, що частка відповідача в зазначеному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами є незначною (1/10), спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересами відповідача та членам його сім`ї.
Додатково у відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на те, що судом першої інстанції не вирішено питання земельної ділянки, на якій розташоване спірне майно, оскільки воно не було заявлено позивачем у позовній заяві.
Крім того, позивач посилається на те, що відповідач, отримавши свідоцтво про право на спадщину, має можливість здійснити усі складові права власності, передбачені ч. 1 ст. 317 ЦК України, відповідно до якої власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги не визнав.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, надавши пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. 
Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.   

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановлені обставини про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача (батько відповідача) ОСОБА_3 , 1952 року народження, після смерті якого позивач, як спадкоємець першої черги за законом, отримала у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 червня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В.М., реєстр № 592, 4/10 частки автомобіля марки MAZDA, модель СХ-7, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN-JMZER893800125795 НОМЕР_1 , тип ТЗ - легковий (універсал), реєстраційний номер НОМЕР_2 . 
Згідно вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом право власності на 1/10 частку вказаного автомобіля отримала ОСОБА_2 .
Позивачу як дружині померлого на підставі свідоцтва про право власності від 19 червня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В.М. (реєстр 591), належить право власності на іншу 1/2 частку автомобіля марки MAZDA реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Після оформлення спадщини транспортний засіб було зареєстровано у відповідному територіальному органі МВС України.
Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 16 серпня 2018 року по справі № 419/1305/18 за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку у спільному майні подружжя, а також на 4/10 частки вказаного житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також вказаним рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 16 серпня 2018 року визнано право власності на 1/10 частку вказаного житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Право власності на 9/10 часток житлового будинку зареєстровано за ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта. За вказаною адресою проживають без реєстрації ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що підтверджується актом обстеження по факту проживання від 04 січня 2019 року. 
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач та члени її родини не користуються вищевказаним житловим будинком для проживання.
Згідно висновку експерта № 89 по автотоварознавчій експертизі по оцінці транспортного засобу від 26 листопада 2018 року ринкова вартість автомобіля MAZDA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , на дату оцінки складає 320176, 73 грн.
Таким чином, вартість 1/10 частки зазначеного автомобіля складає 32017,67 грн.
Відповідно до звіту про експертне дослідження ринкової вартості нерухомого майна від 22 травня 2019 року ринкова вартість нерухомого майна – 1/10 частки житлового будинку площею 101,9 м2 з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , без урахування земельної складової з округленням до гривні становить 23022 грн.
Отже, вартість 1/10 частки будинку та 1/10 частки автомобіля разом становить 55039,67 грн.
Також, суд першої інстанції виходив з того, що чоловікові відповідача ОСОБА_9 належить на праві власності житловий будинок, розташований в с. Смолянинове Новоайдарського району Луганської області, що підтверджується даними, наведеними в декларації майнового стану ОСОБА_9 за 2017 рік. Згідно даної декларації сім`я відповідача забезпечена транспортними засобами – автомобілями, що належать їм на праві власності.
Позивачем на депозитний рахунок Новоайдарського районного суду Луганської області внесено 55039,68 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.
Тому, з урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що частка ОСОБА_2 в зазначеному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами є незначною (1/10), спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права власності не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім`ї. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що 1/10 частка спірного автомобіля також є незначною і не може бути виділена в натурі, автомобіль є неподільним, а припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_2 та членам її сім`ї, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
Аналогічний висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17, в якій також зазначено, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою проживають без реєстрації ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що підтверджується копією акту обстеження по факту проживання від 04 січня 2019 року.
Чоловікові відповідача ОСОБА_9 належить на праві власності житловий будинок, розташований в с. Смолянинове Новоайдарського району Луганської області, що підтверджується даними, наведеними в декларації майнового стану ОСОБА_9 за 2017 рік. Згідно даної декларації сім`я відповідача забезпечена транспортними засобами – автомобілями, що належать їм на праві власності.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо викладених вище обставин. 
Позивачем на депозитний рахунок Новоайдарського районного суду Луганської області внесено 55039,68 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.
При цьому на спростування вказаних обставин відповідачем не надано належних та допустимих доказів, як то передбачено статтею 81 ЦПК України. Колегія суддів вважає, що задовольняючи позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності, суд першої інстанції, врахувавши наведені обставини справи, які відповідачем не спростовані, дійшов обґрунтованого висновку про те, що 1/10 частка ОСОБА_2 в зазначеному житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами та 1/10 частка спірного автомобіля є незначними, спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права власності не завдасть істотної шкоди ОСОБА_2 та членам її сім`ї. 
Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Доводи апеляційної скарги про те, що правова конструкція ч. 1 ст. 365 ЦК України унеможливлює звернення до суду з вимогою про припинення права на частку лише одним співвласником, а отже якщо співвласників лише двоє, то таке звернення до суду є взагалі неможливим, позов заявлено однією особою – позивачем, а не співвласниками, як це встановлено ч. 1 ст. 365 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки є суб`єктивним тлумаченням відповідачем норм діючого законодавства.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не встановлено і матеріали справи не містять доказів того, що частка відповідача в спільному майні є не значною, а речі неподільними, не заслуговує на увагу, виходячи з наступного. 
Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
Автомобіль MAZDA, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , є неподільною річчю, оскільки виділити в натурі будь-яку його частку неможливо, він не може бути реально поділений в натурі між сторонами.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 379, 380 ЦК України слід дійти висновку, що виділ частки жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Слід зазначити, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , має загальну площу – 101,90 м2, житлову площу – 54,10 м2, отже 1/10 частка ОСОБА_2 у спірному житловому будинку становить 10,19 м2- загальна площа, 5,410 м2 – житлова площа. 
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку обґрунтовано вважав, що 1/10 частка ОСОБА_2 в спірному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами є незначною, спільне володіння та користування майном є неможливим.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не вирішено питання щодо земельної ділянки, на якій розташоване спільне майно, є безпідставними, оскільки предметом позову у даній справі є вимога про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/10 частку будинку та 1/10 частку автомобіля, при цьому вимог щодо земельної ділянки у встановленому законом порядку не заявлялося, суд же відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що судом вирішено питання про припинення права власності на нерухоме майно, яке не внесене до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не заслуговує на увагу, з огляду на таке.
Пунктом дев`ятим частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі  судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом наведеної норми вбачається, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, а також у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18.
Відсутність реєстрації права власності на частку у спірному будинку не є перешкодою для реалізації позивачем права, передбаченого статтею 365 ЦК України, оскільки рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 16 серпня 2018 року визнано право власності на 1/10 частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано і матеріали справи не містять відомостей про державну реєстрацію речових прав позивача на нерухоме майно – житловий будинок, спростовуються матеріалами справи. Так, позивачем до позовної заяви додана Інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22 січня 2019 року, яка міститься в матеріалах справи (а.с.29), про що зазначено в пункті 10 переліку документів, що додаються до позовної заяви.
Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13 листопада 2018 року внесено запис про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме 1/2 частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на 4/10 частки вказаного житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами за ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності – рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 16 серпня 2018 року у справі № 419/1305/18.
Отже, на час звернення ОСОБА_1 в лютому 2019 року до суду із даним позовом, за останньою у встановленому законом порядку було зареєстровано право власності на 9/10 часток житлового будинку.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, додержуючись норм матеріального та процесуального права, ураховуючи те, що 1/10 частка спірного автомобіля є незначною і не може бути виділена в натурі, автомобіль є неподільним, та те, що 1/10 частка житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами є незначною, спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права власності на зазначене вище майно не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_2 та членам її сім`ї, позивачем на депозитний рахунок суду внесено 55039,68 грн, а тому дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на ОСОБА_2 . 
Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. 375, 384 ЦПК України,  Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 28 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 06 березня 2020 року.
Головуючий                                                                                                  В.А. Коновалова
Судді Н.М. Авалян
       
                                                                  В.М. Луганська