УХВАЛА
18 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 601/1143/16
провадження № 51-2996 ск 19
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого                                ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2018 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року.
Оскаржені судові рішення
1. Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Одеси, 
засуджено за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі пункту «в» статті 1 Закону України № 1810-VIII від 22 грудня 2016 року «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного та додаткового покарання.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 300.000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь                  ОСОБА_7 243.268 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 243.268 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Ухвалено стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду по 573 грн 50 коп щомісячно з 20 серпня 2013 року по 12 березня 2025 року.
2. Згідно з вироком, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 19 серпня 2013 року о 22:00, керуючи автомобілем «VOLKSWAGEN Transporter», та рухаючись автодорогою «Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече» зі сторони                         с. Підлісці Кременецького району Тернопільської області в напрямку м. Тернопіль на 252 км+200 м, у порушення вимог пунктів 2.3 (б, д), 1.5, 12.2, 12.3, 12.4, 12.9.6 Правил дорожнього руху, проявив неуважність, не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб, в разі її зміни, своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер.
3. Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 04 вересня 2019 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 20 березня 2019 року щодо ОСОБА_5 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Вимоги і доводи, наведені в касаційній скарзі 
4. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) просить судові рішення скасувати й на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 . 
5. Свої вимоги мотивує тим, що, на його думку, висновки судів про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину обґрунтовані недопустимими доказами. 
6. Зокрема у касаційній скарзі захисника зазначено, що показання ОСОБА_5 , надані ним в якості свідка, були використані при проведенні слідчих експериментів 29 серпня 2013 року та 18 вересня 2015 року, й стали вихідними даними при проведенні експертиз № 5-439/13 від 15 жовтня 2013 року, № 5-512/15 від 23 жовтня 2015 року та № 1/164 від 24 лютого 2016 року.
7. Також захисник зазначає, що під час слідчого експерименту 29 серпня 2013 року ОСОБА_5 був залучений в якості підозрюваного, хоча фактично йому підозра тоді ще не висувалася, а вперше про підозру йому було повідомлено                         23 травня 2016 року. Однак дані вказаного слідчого експерименту були використані як доказ його винуватості у вчиненні злочину, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Також зазначає, що судом апеляційної інстанції проігноровано його клопотання про повторне дослідження доказів.
8. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не поклав в основу вироку та не взяв до уваги покази засудженого, надані ним у якості свідка та проведеного за його участі слідчого експерименту від 29 серпня 2013 року, в той час як апеляційний суд у своєму рішенні ці докази визнав допустимими. 
9. Також захисник у своїй касаційній скарзі посилається на порушення вимог частин 4, 5 статті 36, частини 3 статті 37, частини 3 статті 313, частини 2                                            статті 341 КПК під час створення нової групи прокурорів у зв`язку зі зміною підслідності кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .
Колегія суддів вважає, що касаційна скарга подана належною особою, протягом визначеного законом строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 426 КПК, її зміст відповідає вимогам, зазначеним у статті 427 КПК. Зі змісту касаційної скарги та доданих копій судових рішень, убачається, що є підстави для відкриття касаційного провадження.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 424–428 КПК, Суд постановив:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , поданою в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2018 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.     
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                 ОСОБА_3