Справа  №761/4072/20                                        Головуючий в суді І інстанції - Овсеп`ян Т.В.
Провадження  №33/824/2096/2020                                                       Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
01 червня 2020 року                                                                                   м.  Київ
 
Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справГабрієля В.О., із участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року, - 
 
ВСТАНОВИВ :
 
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року провадження у справі про притягнення
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, проживаючого в цивільному шлюбі, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
 
до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, відповідно до ст.38 КУпАП.
 
Встановлено, що ОСОБА_1 , 02.02.2020 року о 04 год. 49 хв., керував транспортним засобом «BMW-530» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Саратівська, 61 в м. Києві в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився огляд із застосуванням приладу Драгер АРНК 0534 в присутності свідків, результат якого склав 1,17 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 а ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13.05.2020 року та закрити провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.
Свої вимоги мотивує тим, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства. Так, на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст.38 КУпАП, що в свою чергу виключало провадження у справі. Тому висновки суду про доведеність його вини у скоєнні адміністративного правопорушення не ґрунтуються на нормах КУпАП. Крім того апелянт зазначає, що з відеозапису чітко видно, що поліцейський підійшов до автомобіля через 7-10 хвилин після його зупинки і за кермом нікого не було. Протокол був складений відносно нього, оскільки він користується даним автомобілем. Якби суд першої інстанції всебічно та повно дослідив докази наявні в матеріалах справи, то дійшов би однозначного висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 , на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до ч.2 ст.284 КУпАП постанова про закриття справи виноситься, окрім інших підстав, за наявності обставин, передбачених ст.247 цього Кодексу. 
За змістом ст.247 КУпАП справа про адміністративне правопорушення відносно особи може бути закрита як з реабілітуючих, так і нереабілітуючих підстав.
Пунктом 1 ст.247 КУпАП, зокрема, передбачено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, що є реабілітуючою підставою для закриття провадження.
Закриття провадження на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 КУпАП, відповідно, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження.
При цьому, питання щодо встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинно вирішуватись у кожній конкретній справі в залежності від стадії провадження, на якій виникли обставини, передбачені ст.247 КУпАП, що виключають провадження у справі, а також з урахуванням позиції особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, щодо підстав для закриття провадження у справі.
В суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_1 вину не визнав у вчиненні адміністративного правопорушення та зазначив, що 02.02.2020 року о 04 год. 49 хв. не керував транспортним засобом, оскільки за кермом була його знайома  - ОСОБА_2 , у зв`язку з чим вважав, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.
За таких обставин районний суд дотримуючись положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право на справедливий суд, обґрунтовано перевірив обставини справи щодо наявності події та складу адміністративного правопорушення.
Разом з тим, місцевий суд, встановивши, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закінчився строк накладення адміністративного стягнення, передбачений ст.38 КУпАП, не наклав адміністративне стягнення, а ухвалив рішення про закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП.
Визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення та закриття провадження у справі на підставі п.7 ст.247 КУпАП ніяким чином не суперечить вимогам ст.284 КУпАП, оскільки вказана норма не містить будь-яких заборон чи застережень щодо визнання особи у вчиненні адміністративного правопорушення при винесенні постанови про закриття справи з нереабілутючих підстав, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, зокрема. 
Попри невизнання винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.130 КУпАП, вина ОСОБА_1 підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №425667 від 02.02.2020, ОСОБА_1 , 02.02.2020 року о 04 год. 49 хв., керував транспортним засобом «BMW-530» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Саратівська, 61 в м. Києві в стані алкогольного сп`яніння. Зі згоди водія, у встановленому законом порядку проводився огляд із застосуванням приладу Драгер АРНК 0534 в присутності свідків, результат якого склав 1,17 ‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9 а ПДР України (а.с.1).
У відповідності до роздруківки результату огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного приладу «Drager», проба на вміст алкоголю позитивна, складає 1,17 проміле (а.с.2, 3).
У рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Попри невизнання вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що викладені у постанові висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є обґрунтованими.
Крім того, як вбачається з відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, після зупинки автомобіля «BMW-530» д.н.з. НОМЕР_1 , до нього підійшли поліцейські, з вказаного транспортного засобу зі сторони водія, ніхто сторонній не виходив. Тому доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом є необґрунтованими та не підтверджуються жодними доказами.
Таким чином, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, встановивши подію та склад адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 місцевий суд з дотриманням вимог ст.ст.251, 280 КУпАП обґрунтовано визнав його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Враховуючи вказане вище, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу в його діях адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, на думку апеляційного суду, є необґрунтованими.
Із огляду на вищезазначене постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП апеляційний суд, - 
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2020 року щодо  ОСОБА_1  - без змін. 
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду                                                                             В.О.  Габрієль