ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«22» травня 2020 року
м. Харків
справа № 638/14732/19-ц
провадження № 22ц/818/2518/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
учасники справи: 
позивачка - ОСОБА_1 , 
відповідач -  ОСОБА_2 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року в складі судді Штих Т.В.
в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки.

Позовна заява мотивована тим, що вона є студенткою другого курсу денної контрактної форми навчання господарсько-правового факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого , у зв`язку з чим вона не працює та потребує матеріальної допомоги.

Вказала, що її батько ОСОБА_2 працевлаштований та має щомісячний стабільний дохід, тому має можливість сплачувати аліменти на її утримання протягом навчання.

Просила стягнути з відповідача аліменти у зв`язку з навчанням в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно від дня пред`явлення позову до суду до припинення нею навчання.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі ј частини всіх його заробітків (доходів) щомісячно, починаючи з 20 вересня 2019 року і досягнення дочкою 23-річного віку або до закінчення навчання; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн; допущено негайне виконання рішення суду в межах одного місяця.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - змінити в частині визначення розміру стягнутих з нього аліментів та стягнути з нього на користь дочки аліменти у зв`язку з навчанням у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 вересня 2019 року і до припинення нею навчання, тобто до 30 червня 2022 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначив, що він не має змоги сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом, оскільки має на утриманні дружину та малолітнього сина. Також, не має інших джерел доходів, окрім заробітної плати, значну частину якої витрачає на оплату житлово-комунальних послуг. Він не має власного житла та транспортних засобів; страждає вродженим пороком серця та потребує періодичного лікування. Він сплачував аліменти у розмірі ј частини від доходів до повноліття дочки, не вимагаючи їх зменшення при народженні другої дитини у 2013 році.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що ОСОБА_1 є студенткою вищого навчального закладу та потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, а відповідач має можливість надавати їй таку допомогу у формі сплати аліментів у розмірі ј від усіх видів його доходів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою ОСОБА_2 (а. с. 3-5).

ОСОБА_1 навчається на другому курсі господарсько-правового факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого (денна контрактна форма навчання) за наказом № 483-С від 08 серпня 2019 року. Строк навчання для здобуття ступеня «Бакалавр» складає 4 роки та закінчується 30 червня 2022 року, що підтверджується копією довідки № 06-9587 від 03 вересня 2019 року та довідкою начальника військово-мобілізаційного підрозділу Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого від 02 вересня 2019 року № 9 (а. с. 7, 38).

ОСОБА_2 09 червня 2012 року уклав шлюб з ОСОБА_4 , від якого вони мають сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 25, 26). Малолітній син ОСОБА_2 - ОСОБА_1 має діагноз гіпертрофія аденоїдів 2 ст, що підтверджується консультативними висновками від 13 липня 2019 року та копією його медичної картки (а. с. 23-24).

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. 

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно зі статтею 200  СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

Як вбачається з матеріалів справи повнолітня ОСОБА_1 є студенткою другого курсу господарсько-правового факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, (денна контрактна форма навчання) та потребує оплати навчання та пов`язаних з ним витрат.

Так, місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано у м. Красноград Харківської області (а. с. 6), тоді як вищий навчальний заклад, у якому вона навчається, знаходиться у м. Харкові, що свідчить про наявність у неї витрат, пов`язаних з проживанням та проїздом до місця навчання.

ОСОБА_2 працевлаштований, працює у ПАТ «Укргазвидобування».

Встановивши, що ОСОБА_1 продовжує навчатися у Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_2 , який працездатний та працевлаштований, має можливість надавати дочці таку допомогу, суд першої інстанції, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази на предмет їх належності, допустимості та достатності для правильного вирішення справи, дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 вересня 2019 року і до закінчення навчання або до досягнення позивачкою двадцяти трьох років.
Доводи  ОСОБА_2 , що він не має змоги сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки не має інших джерел доходів, окрім заробітної плати, значну частину якої витрачає на оплату житлово-комунальних послуг, не має власного житла та транспортних засобів, є необґрунтованими, оскільки жодних відомостей щодо його майнового стану та розміру заробітної плати, зокрема, даних щодо того, що такий розмір не дає йому змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі ј частини від доходу, матеріали справи не містять та до апеляційної скарги їх не надано.

Посилання ОСОБА_2 на неможливість сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі ј частини від його доходів у зв`язку зі станом його здоров`я не можуть бути взяті до уваги, оскільки з наданих відповідачем доказів дійсно вбачається, що він має порок серця, перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Красноградської центральної районної лікарні з 11 квітня 2018 року по 17 квітня 2018 року, йому призначено медикаментозне лікування (а. с. 27, 51), однак, доказів того, що стан його здоров`я впливає на його працездатність та існують будь-які обмеження щодо роботи, матеріали справи не містять. Доказів наявності витрат на лікування та їх розміру відповідачем також не надано.

Твердження ОСОБА_2 , що він не має змоги сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом, оскільки має на утриманні дружину та малолітнього сина, судова колегія відхиляє, оскільки розмір аліментів на утримання ОСОБА_1 судом першої інстанції визначено з урахуванням перебування на утриманні ОСОБА_2 сина від другого шлюбу, а доказів щодо непрацездатності його дружини та її утримання відповідачем матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_2 , що він сплачував аліменти у розмірі ј частини від доходів до повноліття дочки, не вимагаючи їх зменшення при народженні другої дитини у 2013 році, є безпідставними, оскільки ці обставини не мають правового значення при вирішенні питання щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дочки.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                          О.М. Хорошевський

 В.Б. Яцина  

Повний текст постанови складено 22 травня 2020 року.