Ухвала
 
04 травня 2020 року 
 
м. Київ
 
справа № 201/9637/18
провадження № 61-7478ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради (далі - КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР), про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебувала у трудових правовідносинах з КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР починаючи з 30 вересня 1998 року, обіймала посаду юрисконсульта 1 категорії обласної медико-соціальної експертної комісії № 3 Обласного центру медико-соціальної експертизи. Наказом від 08 серпня 2018 року № 176-0 звільнена з посади на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України) за прогули без поважних причин у період з 09 липня 2018 року по 08 серпня 2018 року. ОСОБА_1 важала, що її звільнили з особистих мотивів, заперечувала обставини (факти) прогулів. Стверджувала, що фактично робочого місця в КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР не було. Акти про прогули складалися з 03 липня 2018 року, з цього ж часу їй не виплачувалася заробітна плата. 
З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила суд поновити її на посаді юрисконсульта 1 категорії обласної медико-соціальної експертної комісії № 3 КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 8 475,83 грн, матеріальні збитки по лікуванню у розмірі 1 732,77 грн, моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн, середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 08 серпня 2018 року по день фактичного поновлення на роботі та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі, що складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн та судового збору у розмірі 704,80 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта 1-ї категорії обласної медико-соціальній експертній комісії № 3 КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР. Стягнуто з КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 8 756,83 грн. Стягнуто з КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 59 195,70 грн. Стягнуто з КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 1 732,77 грн. Стягнуто з КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн. Стягнуто з КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн та на оплату судового збору в розмірі 704,80 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 3 723,00 грн.
КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР у квітні 2020 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року у вищевказаній справі.
 
В касаційній скарзі заявник просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Предметом спору у даній справі є вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 59 195,70 грн, заборгованості по заробітній платі у розмірі 8 756,83 грн, майнової шкоди у розмірі 1 732,77 грн та моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн.
 
Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.
 
Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, частини четвертої статті 274 ЦПК.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР посилається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції. Саме по собі посилання заявника на невідповідність, на його думку, ухвалених рішень правовим висновкам Верховного Суду, не свідчить про фундаментальність порушених у касаційній скарзі питань.
 
Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що зазначена справа має виняткове значення для КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР та становить значний суспільний інтерес для численного колективу заявника Верховним Судом відхиляються, оскільки такі доводи є суб`єктивними судженнями заявника та нічим не підтверджені.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки КЗ «ОКЦ МСЕ» ДОР подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак      Г. І. Усик