ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/7050/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                  Оксененка О.М.,
суддів:                                                        Лічевецького І.О.,
                                                             Мельничука В.П.,

При секретарі:                                Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Володарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа: Акціонерне товариство «Ідея Банк» про визнання протиправними дії та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Володарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа: Акціонерне товариство «Ідея Банк», в якому просив: 
- визнати протиправною дії головного державного виконавця Володарського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Кулінської Світлани Анатоліївни щодо складення 06.11.2019 постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 , адреса проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь стягувача Акціонерного товариства «Ідея Банк», адреса місто Львів, вул. Валова, 11, код ЄДРПОУ 19390819, винесену на виконання виконавчого напису №НОА 909851 від 24.09.2019, виданого приватним нотаріусом Гуревічов Олегом Миколайовичем;
- скасувати постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , складену 06.11.2019 головним державним виконавцем Володарського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області у Київській області Кулінською Світланою Анатоліївною у виконавчому провадженні ВП № 60515573. 
Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваною постановою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 де зазначена адреса майна - АДРЕСА_1 .
Однак, свідоцтво про право власності на вказаний будинок зареєстроване   ІНФОРМАЦІЯ_3 як спільна часткова власність, і частка ОСОБА_1 складає лише 1/4. 
Крім того, під час визначення розміру стягнення у виконавчому провадженні у сумі 83460,00 грн, державним виконавцем було порушено приписи частини сьомої ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якої, у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що у разі, якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. У той же час, державний виконавець не звертався з таким поданням до суду.
Оскільки сума боргу становить лише 61000 грн, тому державний виконавець порушив вимоги частини сьомої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», згідно яких звернення стягнення на єдине житло боржника у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати - не здійснюється.
На думку апелянта, внесення даних до Державного реєстру прав на нерухоме майно та обтяжень - є обмеженням прав позивача у розпорядженні своєю часткою у спільній частковій власності та перешкоджає користуватись своєю власністю на власний розсуд.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що постанова про арешт майна боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Так, державним виконавцем не вчинялись дії щодо стягнення з майна, а лише накладено арешт на майно боржника з метою забезпечення реального виконання рішення, відтак права позивача у даному випадку порушено не було.
Також у вказаному відзиві відповідач просив розглядати справу без його участі.
Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Про причини своєї неявки суд не повідомив.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.03.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z64.00600.003788860, відповідно до умов якого  банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 35400 грн.
04 жовтня 2019 року АТ «Ідея Банк» звернулося із заявою про відкриття виконавчого провадження на адресу Володарського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області, яка була зареєстрована відповідачем 06.11.2019 вх. №3978/15.5-36/3.
Відповідно до змісту вказаної заяви АТ «Ідея Банк» просило прийняти до примусового виконання виконавчий напис нотаріуса № 9923, який виданий 24.09.2019 приватним нотаріусом КМНО Гуревічовим О.М., про стягнення на користь банку з боржника ОСОБА_1 заборгованості в сумі 61629,31 грн. 
Також зазначено про те, що банк просить  накласти арешт на рахунки боржника відкриті у ПАТ КБ «Приватбанк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Кредобанк», АТ «Ощадбанк», на рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми стягнення одночасно з відкриттям виконавчого провадження для забезпечення виконання рішення, шляхом внесення  відповідних засобів про обтяження у Державні реєстри. 
06 листопада 2019 року головним державним виконавцем Володарського РВДВС ГТУЮ у Київській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження  ВП №60515573 по примусовому виконанню виконавчого напису № НОА 909851 виданого 24.09.2019 та стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість в сумі 61629,31 грн.
Також вказаною постановою зобов`язано ОСОБА_1 як боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в розмірі 6162,93 грн.
Того ж дня, 06.11.2019 головним державним виконавцем Володарського РВДВС ГТУЮ у Київській області прийнято постанову про арешт майна боржника ВП №60515573, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
При цьому, згідно відомостей з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо  суб`єкта, сформованої заступником начальника відділу Кулінською С.А., головним державним виконавцем Володарського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області було встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстроване 1/4 спільної часткової власності на земельну ділянку 3221687201:01:0320038, площею 0,1208 га.
12 листопада 2019 року державним виконавцем Володарського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області направлено запити до Володарської філії Київського обласного центру зайнятості; територіального центру № 2149 та голові с. Руде Село.
18 листопада 2019 року до відповідача надійшла довідка з Рудосільської сільської ради, про те, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , в даний час в селі не проживає, місце його перебування не відомо. У спільній сумісній власності має 1/4 житлового будинку та 1/4 земельної ділянки за вище вказаною адресою.
При цьому, 13.11.2019 державним реєстратором прав на нерухоме майно Кулінською С.В., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зокрема вирішено провести державну реєстрацію обтяження - арешт нерухомого майна на все майно за суб`єктом ОСОБА_1 
24 січня 2020 року головним державним виконавцем Володарського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області прийнято постанови про звернення стягнення на заробітну платну, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 60515573.
Не погоджуючись з постановою про накладення арешту від 06.11.2019 та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача, щодо винесення постанови про накладення арешту на майно боржника, відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження», тому підстави для скасування постанови про арешт майна боржника від 06.11.2019 ВП № 60515573 відсутні, як і відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
У відповідності до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно з частиною п`ятою вказаної статті виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
При цьому, у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.
У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону (частина сьома статті 26 Закону №1404-VIII).
У відповідності до частин першої та другої статті 56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
Аналіз наведених положень Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку про те, що з метою забезпечення реального виконання рішення про стягнення з боржника грошових коштів, виконавець під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна виносить постанову про арешт майна (коштів) боржника.
За правилами частини першої статті 48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Частиною п`ятою вказаної статті визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
Відповідно до частини шостої статті 48 Закону №1404-VIII стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
У силу вимог частини сьомої статті 48 Закону №1404-VIII у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.
Згідно з частиною першою статті 50 Закону №1404-VIII звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Отже, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. У першу чергу звертається стягнення на кошти боржника, інші цінності, інше майно боржника. Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна є виключним (крайнім) заходом, який здійснюється тільки в разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.
З матеріалів справи вбачається, що головним державним виконавцем Володарського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області 06.11.2019 прийнято постанову у ВП №60515573, якою накладено арешт на все майно боржника що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Вказаний арешт на майно державний виконавець наклав з метою забезпечення реального виконання виконавчого провадження №60515573 відкритого 06.11.2019 на підставі виконавчого напису № НОА 909851 виданого 24.09.2019, що з огляду на наведені вимоги Закону №1404-VIII є його обов`язком.
Обставин, які б вказували на те, що державний виконавець, коли виносив спірне рішення, діяв неправомірно (зокрема, що він не мав законних підстав накладати арешт відповідно до постанови про арешт майна боржника від 06.11.2019 та не мав повноважень для ухвалення такого рішення чи діяв у неправомірний спосіб) у справі не встановлено.
Жодного переліку майна, на яке постановою від 06.11.2019 накладено вказаний арешт у такій постанові визначено не було.
Втім, на думку апелянта, державним виконавцем вчинено протиправні дії щодо складення даної постанови про арешт майна боржника та протиправно накладено арешт на належне йому майно - 1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та 1 / 4 земельної ділянки за вказаною адресою.
Крім того, апелянт вважає, що державний виконавець до суду не звертався з відповідним поданням, чим порушив приписи частини шостої ст.48 Закону №1404-VІІІ.
Однак, суд апеляційної інстанції враховує, що зазначення у оскаржуваній постанові даних: АДРЕСА_1 , свідчить лише про зазначення адреси місця реєстрації позивача.
Державним виконавцем не вчинялися дії щодо звернення стягнення з майна, належного позивачу у спільній частковій власності, а лише накладено арешт на все майно боржника для забезпечення реального виконання рішення.
Матеріали справи не містять доказів того, що державним виконавцем вчинялися дії щодо передачі арештованого майна стягувачу чи його реалізації, що свідчить про відсутність порушень чи обмежень прав позивача.
При цьому, Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено будь-яких обмежень або заборон щодо можливості звернення стягнення на частку боржника у спільному майні, звернення державного виконавця до суду із поданням на підставі частини шостої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» можливе лише в тому випадку, коли частка боржника у спільному майні є невизначеною.
Зважаючи на викладене, вказані доводи апелянта є неприйнятними.
У той же час, колегія суддів звертає увагу, що державним виконавцем Володарського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області лише вжито заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, шляхом звернення стягнення на заробітну платну, пенсію, стипендію інші доходи боржника, дій щодо звернення стягнення на належну йому 1/4 частку житлового будинку та 1/4 частку земельної ділянки, яка перебуває у власності позивача вжито не було.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача, щодо винесення постанови про накладення арешту на майно боржника, відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження», тому підстави для скасування постанови про арешт майна боржника від 06.11.2019 ВП № 60515573 відсутні, як і відсутні підстави для визнання протиправними дій відповідача.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 287, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук