Ухвала
іменем України 
10 червня 2020 року
м. Київ
провадження № 51-2684ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 березня 2020 року щодо неї у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за  № 12016220540002816,
встановив:
За вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 388 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400грн. Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова  від 29 грудня 2017 року, скасовано, автомобіль «MitsubishiOutlander», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору вирішено передати власнику.
Як установив суд, старшим державним виконавцем Комінтернівського ВДВС у м. Харкові ГТУЮ у Харківській області 25 квітня 2016 року винесено постанову по виконанню ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова  від 29 грудня 2017 року про накладення арешту на вказаний транспортний засіб а також постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 1 червня 2016 року державним виконавцем за місцем мешкання боржника ОСОБА_4 та за її участю складено акт опису та арешту майна, автомобіль передано боржнику на відповідальне зберігання. При складанні зазначеного акту державним виконавцем встановлено обмеження права користування майном у вигляді заборони його використання та відчуження, про що ОСОБА_4 було оголошено, та під підпис попереджено про кримінальну відповідальність за незаконні дії з арештованим майном чи порушення обмеження права користування цим майном, автомобіль «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 передано їй на відповідальне зберігання. ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що  на вказаний автомобіль встановлено заборону використання та відчуження, стала використовувати зазначений транспортний засіб, пересуваючись ним по вулицях міста Харкова, 13 жовтня 2017 року перетинала на ньому митний кордон України в пункті пропуску Чугунівка у бік території Російської Федерації та 16 жовтня 2017 року з території Російської Федерації у бік території України, тим самим порушивши встановлені обмеження права користування описаним майном. 26 грудня 2017 року о 9:47 годині, інспекторами УПП в Харківській області було зупинено автомобіль «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та в подальшому транспортний засіб було вилучено.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 березня 2020 року вказаний вирок залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення, а провадження у справі закрити у зв`язку зі спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності. На обґрунтування своїх вимог посилається на істотні порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права. Зазначає, що в даному випадку наявні підстави для застосування вимог ст. 49 КК України, тому кримінальне провадження підлягає закриттю. Крім того вказує, що суд безпідставно визнав ОСОБА_5 потерпілим та повернув йому автомобіль «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 .
Розглянувши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши додані до неї матеріали, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до ст. 433 КПК Українисуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та  процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в  оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи  іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та  апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412-414 цього Кодексу.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що доводи засудженої ОСОБА_4 щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваних судових рішень в частині визнання потерпілим ОСОБА_5 та повернення йому транспортного засобу по суті зводяться до неповноти судового розгляду та незгоди з висновками судів щодо фактичних обставин даного кримінального провадження, які з огляду на положення ч. 1 ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. 
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй злочину та кримінально-правова оцінка її діянь за ч. 1 ст. 388 КК України у касаційній скарзі не оспорюється. 
Стосовно ж доводів засудженої про незастосування щодо неї ст. 49 КК України, то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі. 
Тобто суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою підозрюваного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 388 КК України, є злочином невеликої тяжкості, оскільки санкція цієї статті передбачає покарання у виді від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого. 
Як установив суд першої інстанції ОСОБА_4 порушила обмеження права користування автомобілем «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , на який накладено арешт і який передано їй на відповідальне зберігання, в період з 1 червня 2016 року по 26 грудня 2017 року, що підтвердила в судовому засіданні.
Вказаний злочин, відноситься до триваючих злочинів, які є закінченими з моменту припинення вчинення діяння або з моменту настання події, яка виключає його вчинення (наприклад добровільне виконання винним своїх обов`язків, з`явлення з повинною, затримання органами влади тощо). 
Отже днем закінчення цього злочину є 26 грудня 2017 року, а тому трирічний строк притягнення до кримінальної відповідальності, визначений ст. 49 КК України, спливає 26 грудня 2020 року.
ОСОБА_4 засуджена вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року, який набрав законної сили 10 березня 2020 року, тобто до закінчення трирічного строку, визначеного п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, тому доводи щодо безпідставного незастосування судом положення ст. 49 КК України та незвільнення засудженої від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 388 КК України у зв`язку із закінченням строків давності є необґрунтованими.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку вказаним доводам засудженої ОСОБА_4 та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив його без зміни. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки підстави для задоволення скарги засудженої відсутні, то колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2  ч. 2  ст. 428 КПК України, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 10 березня 2020 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає
Судді

 
ОСОБА_6                                        ОСОБА_2                                   ОСОБА_3