У Х В А Л А 
02 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 161/5784/19
провадження № 61-5149 ск 20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Сімоненко В. М. (судді-доповідача)
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду               від 20 лютого 2020 року у справі за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В :
Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» (далі - ДКП «Луцьктепло») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позов мотивовано тим, що ДКП «Луцьктепло» надає послуги по теплопостачанню квартири АДРЕСА_1 , в якій проживає відповідач.
За період проживання у вищевказаній квартирі відповідач свого обов`язку по оплаті за надані послуги по теплопостачанню квартири належним чином не виконував, тому утворилась заборгованість у розмірі 9 786,38 грн.
Крім того, на суму боргу нараховано інфляційні нарахування у розмірі                 683,94 грн, а також три проценти річних у розмірі 271,36 грн.
Враховуючи викладене, ДКП «Луцьктепло» просило суд стягнути з           ОСОБА_1 на користь позивача суму боргу за надані послуги по теплопостачанню квартири у розмірі 9 786,38 грн, інфляційні нарахування у розмірі 683,94 грн, три проценти річних у розмірі 271,36 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 в користь ДКП «Луцьктепло» заборгованість у розмірі 8 831,08 грн, інфляційні нарахування у розмірі                   683,94 грн, три проценти річних у розмірі 271,36 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У вересні 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2019 року, з урахуванням ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року про виправлення описки, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня  2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 листопада 2019 року відмовлено.
Не погодившись з вказаними ухвалами суду апеляційної інстанції,             ОСОБА_1 подав апеляційній скарги.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати cудового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 29 листопада 2019 року залишено без розгляду. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 29 листопада 2019 року про виправлення описки визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.
Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 вказані недоліки в ухвалі Волинського апеляційного суду від 20 січня 2020 року у встановлений строк, який був продовжений ухвалами від 27 січня 2020 року та 06 лютого 2020 року, не усунув, тобто не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, тому апеляційна скарга не оформлена у відповідності до вимог статті 356 ЦПК України та відповідно до вимог статей 185, 357 ЦПК України підлягала поверненню.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати cудового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2019 року залишено без розгляду. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 12 грудня 2019 року про відмову у роз`ясненні ухвали суду, визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.
Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 вказані недоліки в ухвалі Волинського апеляційного суду від 20 січня 2020 року у встановлений строк, який був продовжений ухвалами від 27 січня 2020 року та 06 лютого 2020 року, не усунув, тобто не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, тому апеляційна скарга не оформлена у відповідності до вимог статті 356 ЦПК України та відповідно до вимог статей 185, 357 ЦПК України підлягала поверненню.
14 березня 2020 року, засобами поштового зв`язку, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційні скарги на ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду                              від 20 лютого 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд.
Верховний Суд, вивчивши подані касаційні скарги та додані до них документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин та про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;  інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.
Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, справи які (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), є справи, які фактично можна поділити на справи: у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; та справи незначної складності, які визначені судом малозначними, у тому числі малозначні в силу закону з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 
Предметом позову є стягнення заборгованості, із зазначеною ціною позову у загальному розмірі 10 741,68 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб                      (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн), а тому дана справа є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.
Вказівка в резолютивних частинах ухвал Волинського апеляційного суду від 20 лютого 2020 рокупро можливість їх оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржувані судові рішенні ухвалені у малозначній справі.
Доводи касаційних скарг також не свідчать про наявність виключень передбачених статтею 389 ЦПК України необхідних для оскарження судових рішень у малозначних справах.
У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню не встановлено.
З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.
Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 лютого 2020 року у справі за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особі, яка подала касаційні скарги.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                            В.М. Сімоненко
 
                                                                                                            С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                            Є. В. Петров