ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

11 червня 2020 року                                                                        м. Чернівці
справа № 716/1071/18
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Литвинюк І.М., Кулянди М.І.
секретар Ковальчук Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Шубранецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (в особі законних представників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) про визнання права власності, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Заставнівського районного суду  Чернівецької області від 11 березня 2020 року (головуючий у 1-й інстанції Пухарєва О.В.),

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом про визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог вказував те, що на підставі договорів купівлі-продажу, зокрема від 20.06.2005 року, укладених між ним та ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та від 21.05.2005 року, укладеного із ОСОБА_16 номінальною вартістю відповідно 3657 гривень, 2106 гривень та 599 гривень, він є власником майнових паїв в частині нерухомого майна ТОВ «Надія», а саме частини сіноскладу, що знаходиться в с. Шубранець Заставнівського району Чернівецької області. 
Факт відчуження майнових паїв в частині нерухомого майна ТОВ «Надія» позивачу підтверджується зазначеними вище договорами купівлі-продажу,
________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/530/20 

оригінали яких знаходяться у нього, оригіналами свідоцтв про право власності на майнові паї, в тому числі і їх дублікатами та розписками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ..
Оскільки зазначені вище свідоцтва (майнові сертифікати) на ім`я ОСОБА_15 та ОСОБА_14 були втрачені (незаконно утримуються ОСОБА_2 ) 20.02.2014 року Шубранецька сільська рада видала на ім`я ОСОБА_15 та ОСОБА_14 дублікати даних свідоцтв (майнових сертифікатів), які мають силу оригіналу. Дублікати даних свідоцтв знаходяться у нього, оскільки були передані йому особисто ОСОБА_15 та ОСОБА_14 як власнику цих майнових паїв.
Подружжя ОСОБА_17 не відчужували свої майнові паї ОСОБА_2 , та не укладали із нею ніяких договорів. 
Протоколом засідання ліквідаційної комісії ТзОВ «Надія» с. Шубранець Заставнівського району від 04 серпня 2005 року, прийнято рішення про затвердження списку власників майнових паїв та виділення їм в натурі конкретно визначеного майна, зокрема сіноскладу (інв. №8), розташованого в с. Шубранець вартістю 18000 гривень, відповідно до вартості їх паїв, які не переоформили свідоцтво про право власності на майновий пай та передачу їхнього майна на збереження з правом користування та послідуючого викупу майнових паїв у їх власників ОСОБА_2 
Загальна вартість майнових паїв ОСОБА_14 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 становить 6354 гривень, з яких, ОСОБА_14 – 2106 гривень, що відповідає 117/1000 частки від загальної вартості нерухомого майна (сіно складу) одержаного в натурі, ОСОБА_18 – 3657 гривень, що відповідає 203/1000 частки та ОСОБА_16 – 599 грн., що відповідає 33/1000 часток , виходячи із загальної вартості 18000 гривень (яка приймається за 1000, з якої 1 частка = 18 гривень.), що разом відповідає - 353/1000 частки. Відповідно, усім решта співвласникам, сіносклад належить на праві власності відповідно до їх часток.
На даний час його право власності є порушеним та не визнається відповідачем ОСОБА_2 , яка неправомірно утримує у себе оригінали свідоцтв про право власності на майнові паї на ім`я ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , на суму 2106 гривень та 3657 гривень, відчужених йому у 2005 році подружжям ОСОБА_17 та заперечує його право власності, посилаючись на незаконним чином одержані договори купівлі-продажу від 29.08.2006 року. 
Крім того, ОСОБА_2 неодноразово зверталася із переоформленням на неї права власності на сіносклад на підставі куплених нею майнових паїв у інших співвласників, однак договори купівлі-продажу у подружжя ОСОБА_17 , вона жодного разу не приєднувала, що свідчить про неможливість існування цих договорів до 2012 року. Спірні договори вперше з`явилися лише у квітні 2013 року.
У зв`язку з наведеним позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просить визнати за ним право власності на 353/1000 часток (що відповідає 328,57кв.м. площі) сіноскладу «літ.А.», загальною площею 930,80кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушенням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що право власності продавців на майнові паї в частині нерухомого майна ТзОВ «Надія» засвідчуються свідоцтвами, виданими Шубранецькою сільською радою, що встановлено судом. В даному випадку право власності усіх співвласників майна виникло і існує відповідно до норм закону, а він вже набув існуюче право власності на майнові паї ТОВ «Надія» - відповідну частку шляхом укладення договору купівлі-продажу із їх власниками, за визначеною у договорах ціною, які згодом були виділені в натурі групі власників, в складі яких були і ОСОБА_16 , і подружжя ОСОБА_17 , шляхом передачі сіноскладу.
Суд першої інстанції не встановив підстави виникнення та існування права власності на майнові паї та шлях їх реалізації власників, у спосіб визначений законом та продажу майнових паїв їх власниками йому, обмежившись з`ясуванням питання існування документального посвідчення права власності на нерухоме майно. Не взяв до уваги, що його права на реалізацію реєстрації права власності на частину майна є неможливим, оскільки Шубранецькою сільською радою відмовлено видати нові свідоцтва про право власності на майнові паї, невизнанням ОСОБА_2 спірних договорів купівлі-продажу, та утриманням у неї оригіналу акту-прийому передачі майна, ліквідацією ТОВ «Надія» та відсутності правонаступника, в зв`язку з чим він позбавлений можливості звернутися за вчиненням реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на нерухоме майно. Матеріали справи містять копії свідоцтв на майнові паї відповідачів та докази прийняття спадщини спадкоємцями померлих осіб, в тому числі і щодо цих паїв 
Також зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову суд необґрунтовано зазначив, що ним не отримано правовстановлюючих документів про право власності про придбання у Литовських майнових паїв, і відповідно частка йому не визначалася і не виділялася. Також судом першої інстанції безпідставно зазначено, що ним не надано доказів, що у відповідності до приписів законодавства інші власники майнових паїв набули право власності на частки майна спірного сіноскладу, однак ці висновки не ґрунтуються на законі, адже усі відповідачі, окрім Шубранецької сільської ради та ОСОБА_2 є особами, що були включені до списку осіб, яким відповідно до протоколу засідання ліквідаційної комісії ТОВ «Надія» було виділено в натурі частку майна і сіноскладі. 
Він неодноразово звертався до сільської ради із заявою про видачу свідоцтва про право власності, однак незаконні та суб`єктивні дії голови сільської ради порушують його право на одержання відповідного свідоцтва, тому суд безпідставно відмовив у задоволенні його вимог.
Просив скасувати рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 березня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Згідно із частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам .
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звернення до суду в частині зазначеної позовної вимоги є необґрунтованим та передчасним, оскільки відсутнє невизнане або оспорюване відповідачами право позивача. Вимога про визнання права власності за ОСОБА_1 на 33/1000 часток спірного сіноскладу на підставі договору купівлі-продажу із ОСОБА_16 , не може бути задоволена у зв`язку з недотриманням позивачем встановленого порядку набуття права власності на нерухоме майно, яке виділене власникам майнових паїв та за відсутності реального дійсного спору між його сторонами. Щодо права власності на майнові паї в сіноскладі за договорами купівлі-продажу укладених з подружжям ОСОБА_17 , то правовстановлюючих документів про право власності на придбані у них паї позивачем не отримано, відповідна частка йому не виділялася, і позивачем не доведено набуття ним права власності на це майно, яке підлягає захисту в порядку статі 392 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх таким що відповідають обставинам справи, постановлені з дотриманням норм права.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. 
У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. 
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. 
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09 лютого 2004 року Шубранецькою сільською радою Заставнівського району ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , як пайовикам ТзОВ «Надія» було видано Свідоцтва про право власності члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати) на частки майнового паю в частині нерухомого майна ТзОВ «Надія», відповідно номінальною вартістю 2106 гривень серії ЧВ №003273 та номінальною вартістю 3657 гривень - серії НОМЕР_1 №003274 ( т.1 а.с.18,19). 
20 червня 2005 року ОСОБА_14 продав ОСОБА_1   належну йому частку  майнового паю  в частині  нерухомого майна  ТОВ  «Надія» номінальною  вартістю 2106 гривень, а ОСОБА_15 продала свою частку  майнового паю  в частині  нерухомого майна  ТОВ  «Надія» номінальною  вартістю 3657 гривень
Право власності  продавців засвідчене свідоцтвами відповідно серії  НОМЕР_1 №003273, №003274 виданих виконкомом  Шубранецької сільської  ради Заставнівського району  09 лютого 2004 року (а.с18,19).
Також факт відчуження зазначених майнових паїв в частині нерухомого майна ТОВ «Надія» ОСОБА_1 підтверджується розписками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 від 01.08. 2005 (т.1 а.с.20).
Відповідно до Протоколу засідання ліквідаційної комісії ТзОВ «Надія» с.Шубранець Заставнівського району від 04.08.2005 року, комісією було прийнято рішення про затвердження списку власників майнових паїв, які не переоформили свідоцтво про право власності на майновий пай та виділення їм в натурі конкретно визначеного майна, зокрема сіноскладу (інв. №8), розташованого в с. Шубранець вартістю 18000 гривень, відповідно до вартості їх паїв та передачу їхнього майна на збереження з правом користування та послідуючого викупу майнових паїв у їх власників ОСОБА_2 ( т.1 а.с. 24-30).
19 лютого 2014 року у зв`язку із втратою оригіналів свідоцтв ОСОБА_18 та ОСОБА_14 звернулися до голови Шубранецької сільської ради ОСОБА_19 . із заявами про видачу дублікатів Свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЧВ №4/003274 та серії НОМЕР_1 №4/003273, виданих Шубранецькою сільською радою 09 лютого 20014 року. При цьому зазначені особи посилалися на те, що оригінали свідоцтв знаходяться у ОСОБА_2 , яка незаконно шахрайським шляхом заволоділа ними, та відмовляється повертати, хоча вони їй майнові паї не продавали.
20 лютого 2014 року Шубранецькою сільською радою в особі Шубранецького сільського голови ОСОБА_19 видано дублікати вказаних Свідоцтв. (т.1 а.с.17).
Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11.12.2018 року було підтверджено законність видачі Шубранецькою сільською радою дублікатів Свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЧВ №4/002569 на ім`я ОСОБА_20 на частку майна ТзОВ «Надія» в розмірі 2106 гривень та серії НОМЕР_1 4/ НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_18 на частку майна ТзОВ «Надія» в розмірі 3657 гривень. ( т.2 а.с. 3-4). 
З метою документального посвідчення права власності на придбані майнові паї, у відповідності до встановленого порядку, позивач неодноразово звертався до Шубранецької сільської ради з відповідними заявами. Так, постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23.01.2017 року в справі №716/1141/16-а встановлено, що 13.06.2016 року та 03.08.2016 року позивачем до Шубранецької сільської ради подавалися заяви про видачу йому нових Свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) в розмірі 3657 гривень, взамін Свідоцтва, виданого на ім`я ОСОБА_18 , серії НОМЕР_3 , а також в розмірі 2106 гривень, взамін свідоцтва, виданого на ім`я ОСОБА_14 серії НОМЕР_4 у зв`язку із набуттям ним даних частин майнового паю у власність. До поданої заяви були додані копії договорів купівлі – продажу від 20.06.2005 року, укладених між ним та ОСОБА_14 і ОСОБА_18 та завірені копії дублікатів Свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), видані Шубранецькою сільською радою 20.02.2014 року серії ЧВ № 002568 та серії НОМЕР_1 № 002569.
Листом №135 від 11.08.2016 року Шубранецький сільський голова ОСОБА_21 В ОСОБА_22 В ОСОБА_22 відмовив заявнику у видачі нових свідоцтв за безпідставністю. Вважаючи дану зазначену відмову незаконною, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права, як власника майнових паїв. 
     Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23.01.2017 року, яка набрала законної сили визнано протиправною відмову Шубранецького голови ОСОБА_23 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу нових Свідоцтв про право власності на викуплені майнові паї члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнові сертифікати). Даною постановою встановлено, що будь яких перешкод у видачі ОСОБА_1 нових Свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства не встановлено. Доказів, підтверджуючих перехід права власності на майнові паї в даному сіно - складі від ОСОБА_14 та ОСОБА_15 до ОСОБА_2 суду не надано.
За повторним зверненням ОСОБА_24 від 22.02.2017 року рішенням №3/3 виконавчого комітету Шубранецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 22.03.2017 року відмовлено видати ОСОБА_24 нові Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий  сертифікат), взамін вищезазначених свідоцтв.
Дані обставини слугували підставою для повторного звернення ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірною відмову та зобов`язання Шубранецьку сільську раду вчинити дії, а саме видати йому нові свідоцтва про право власності на викуплені майнові паї.
Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2017 року у справі №716/1376/17 адміністративний позов задоволено частково.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.03.2018 року, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду, постанову Заставнівського районного суду Чернівецької області від 04 грудня 2017 року скасовано, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Шубранецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області, треті особи – ОСОБА_23 , ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення, скасування рішення виконавчого комітету та зобов`язання вчинити дії - закрито.
Вирішуючи питання про закриття провадження у зазначеній справі, Верховним Судом встановлено, що суттю даного спору являється вирішення питання правомірності переходу права власності на нерухоме майно від третіх осіб до позивача, що вказує на наявність спору про право, який не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Зазначеною постановою
ВПВС роз`яснено ОСОБА_1 , що дані вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
У висновках, викладених у Постановах Верховного Суду  від 06 грудня 2018 року справа № 683/3148/17-ц (провадження  № 61-44922св18), від 02 серпня 2019 року справа № 683/1964/17 (провадження № 61-1561св19), від 10 жовтня 2019 року справа№ 683/3145/17 (провадження № 61-48514св18) зазначено, що право власності на майновий пай посвідчується відповідним свідоцтвом, вирішення питання про видачу якого, перебуває в компетенції сільської, селищної або міської ради.
Згідно з частин першої, третьої статті 358 ЦК України  право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
    За змістом  вищенаведених нормативно-правових актів - підставою для  визнання права  власності на  майнову частку в натурі,  є  право на  цю частку, встановлене Свідоцтвом про право власності,  яке повинно бути видано у встановленому законом порядку, з відміткою про виділення майна в натурі у спільну часткову власність. Крім цього, акт приймання-передавання майна та договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, може бути підставою для оформлення співвласниками прав власності на зазначене майно в установленому порядку.
Пунктом 9 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України №62 від 14.03.2001 року (із змінами та доповненнями) (зареєстровано в МЮ України 04.04.2001 року №305/5496) виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.
Пунктом 15 Порядку встановлено процедуру виділення майна в натурі групам власників. Так, при виділенні майна у натурі групі співвласників, які уклали договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, співвласники передають підприємству-правонаступнику (користувачу) один примірник цього договору і копію рішення зборів співвласників про виділення майна в натурі.
Підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітки про виділення майна в натурі у спільну часткову власність у Свідоцтвах цієї групи співвласників, що засвідчені підписом керівника підприємства та печаткою.
Свідоцтва з відмітками про виділення майна в натурі у спільну часткову власність, акт приймання-передавання майна та договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, можуть бути підставою для оформлення співвласниками прав власності на зазначене майно в установленому порядку. 
Пунктом 16 Порядку встановлено, що визначення конкретного майна для виділення окремому власнику чи групі власників майнових паїв може бути здійснене одним із способів за рішенням зборів співвласників: за структурою пайового фонду; конкретним майном за взаємною згодою співвласників; на конкурентних засадах шляхом проведення аукціону.
Незважаючи на те, що вищевказаний Порядок втратив чинність з 24 травня 2013 року-дня опублікування Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 11 квітня 2013 року № 253, його положення відповідають нормам глави 26 «Право спільної власності» ЦК України.
Судом першої інстанції правомірно зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою визнання за ним права власності на частину сіноскладу за договорами купівлі-продажу майнових паїв, укладених з подружжям ОСОБА_17 , посилаючись на невизнання цього права відповідачем ОСОБА_2 , наявність спору між ними та відмовою сільської ради видати нові свідоцтва, однак враховуючи вищевикладені обставини мав би звернутися з позовом про визнання неправомірною відмови Шубранецької сільської ради від 22.03.2017 року у видачі нових свідоцтв та зобов`язання видати йому нові Свідоцтва про право власності на викуплені майнові паї.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що підставою для визнання права власності на майнову частку в натурі, є право на цю частку, встановлене Свідоцтвом про право власності,  яке повинно бути видано у встановленому законом порядку, з відміткою про виділення майна в натурі у спільну часткову власність. 
      Доводи апеляційної скарги що судом першої інстанції не встановлено підстави виникнення та існування права власності на майнові паї та шлях їх реалізації є необґрунтованими та безпідставними, оскільки у відповідності до приписів законодавства інші власники майнових паїв набули право власності на частки майна (спірного сіноскладу ), виділеного згідно проколу засідання ліквідаційної комісії ТзОВ «Надія» від 04.08.2005 року, а Свідоцтва про право власності на майновий пай члена сільського господарського підприємства, які б підтверджували їх право власності на частку майна відсутні.
Суд першої інстанцій дійшов правомірного висновку що  ОСОБА_1 не 
набув у передбаченому законом спосіб права власності на спірне майно, яке підлягає захисту в порядку визначеному ст. 392 ЦК України.
Що стосується доводів апеляційної скарги відносно того, що право власності продавців на майнові паї в частині нерухомого майна ТзОВ «Надія» засвідчені свідоцтвами, виданими Шубранецькою сільською радою, і тому право власності усіх співвласників майна виникло і існує відповідно до норм закону, а він вже набув існуюче право власності на майнові паї ТОВ «Надія», тому слід визнати за ним право власності на підставі ст.ст.328,392 ЦК України, спростовуються наступним. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року №177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» було затверджено Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення (далі Порядок).
Згідно п. 13 Порядку передбачено, що майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво.
Пунктом 14 Порядку передбачено, що для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди або копія свідоцтва про право на спадщину, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.
Після отримання зазначених документів сільська, селищна або міська рада вносить відповідні зміни до списку осіб, які мають право на майновий пай підприємства, та анулює попереднє свідоцтво, про що робиться запис у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.
Факт оформлення свідоцтва засвідчується гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради.
Оформлені свідоцтва реєструються у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Наказом Міністерства Аграрної політики України №62 від 14.03.2001 року «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств» в частині використання майнових паїв їх власниками передбачено право власника відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку.
Міністерство Аграрної політики України також Наказом №79 від 23.03.2001 року «Про затвердження Порядку видачі та обліку Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат)» та листом №37-25-3-11/3923 від 05.05.2001 року «Щодо порядку видачі, обліку та погашення Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат)», встановило в п.13, що при переході права власності на майновий пай, яке здійснено на підставі Свідоцтва, орган місцевого: самоврядування, який видав та зареєстрував його, видає нове Свідоцтво новому власнику, реєструє нове Свідоцтво у Книзі обліку, робить відповідний запис у списку осіб, які мають право на майновий пай. Старе Свідоцтво долучається до справи.
Як вбачається з Протоколу засідання ліквідаційної комісії ТОВ «Надія» ОСОБА_16 належала до списку осіб, яким було виділено в натурі частку майна в сіноскладі, тому позивач повинен був звернутися до Шубранецької сільської ради для отримання нового свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, однак доказів такого звернення та відмови у видачі цього свідоцтва матеріали справи не містять.
       На підставі вищевикладеного колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність будь-якого рішення, яке б свідчило про невизнання за позивачем права, що підлягає захисту судом, а також доказів наявності спору з цих правовідносин з іншими відповідачами по справі. Тому 
позовна вимога про визнання права власності за ОСОБА_1 на 33/1000 часток спірного сіноскладу не підлягає задоволенню у зв`язку з недотриманням позивачем встановленого порядку набуття права власності на нерухоме майно, яке виділене власникам майнових паїв та за відсутності реального дійсного спору між його сторонами.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 11 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного тексту постанови. 

Повний текст постанови складений 15 червня 2020 року

Головуючий А.І. Владичан

Судді: І.М. Литвинюк

                                                                              М.І. Кулянда