Дата документу 19.05.2020 Справа № 328/2168/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 328/2168/18                                        Головуючий у 1 інстанції: Коваленко П.Л.
№ 22-ц/807/52/20                                        Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Бєлки В.Ю.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 21 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Токмацького міського нотаріального округу Лопатюк Наталія Іванівна, про визнання заповіту недійсним,
ВСТАНОВИВ

В серпні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Токмацького міського нотаріального округу Лопатюк Н.І., про визнання заповіту недійсним.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами разом з земельною ділянкою для обслуговування будинку та прибудинкової території, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,1000 га, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Токмацького району Запорізької області.
Згідно із заповітом від ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_3 заповіла позивачу земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,1000 га, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Токмацького району Запорізької області, що належала їй на праві власності на підставі Державного акта ЗП № 052722, а рідному брату позивача ОСОБА_4 заповіла житловий будинок АДРЕСА_2 НОМЕР_1 і належали померлій на праві власності на підставі Державного акту І-ЗП № 000361, виданого Токмацькою міською радою 27.05.2002, та Державного акту ЯЖ № 393191, виданого Токмацькою міською радою.
Після смерті ОСОБА_3 , позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса, яким відкрито спадкову справу, проте нотаріус йому повідомила, що існує інший заповіт, складений ОСОБА_3 від 08.02.2017, в якому вона заповіла земельну ділянку площею 5,1000 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Жовтневої сільської ради Токмацького району Запорізької області, ОСОБА_2 .
Спадкоємцем за вказаним заповітом є ОСОБА_2 , який являється сином від першого шлюбу дружини рідного брата позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вважає, що зазначений заповіт є недійсним, так як на момент його складання ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій і не керувала ними. З огляду на те, що ОСОБА_3 тяжко хворіла, мала слабкий зір та через те, що внаслідок перенесеного інсульту в неї частково відібрало мову, позивач вважає, що на момент складання оскаржуваного заповіту вона не усвідомлювала значення своїх дій і не керувала ними, не могла належним чином висловлювати свої думки, чим і скористався відповідач. Заповіт від 08.02.2017 не відповідає дійсній волі спадкодавця, оскільки остання вчинила його під впливом обману з боку відповідача та не усвідомлювала, що новий заповіт скасовує дію попереднього, в якому земельну ділянку померла заповідала позивачу.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 08 лютого 2017 року приватним нотаріусом Токмацького міського нотаріального округу Запорізької області Лопатюк Н.І., зареєстрований в реєстрі за №№ 78,79. Зазначив в якості третьої особи приватного нотаріуса Токмацького міського нотаріального округу Лопатюк Наталію Іванівну.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 21 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

На апеляційний розгляд апелянт неодноразово не з`явився.

Так, на розгляд справи. призначений на 17 березня 2020 представник апелянта подав заяву про те, що ОСОБА_4 знаходитиметься у відрядженні, а сам представник приймає участь у іншій кримінальній справі.
Жодних доказів цим обставинам до заяви не було надано.

На наступний розгляд справи 14 квітня 2020 р. отримавши судову повістку 21.3.2020 року (а.с.61) ОСОБА_4 знов не з`явився, як не з`явився і його представник, не повідомивши жодних причин неявки.

Після відкладення розгляду справи на 5 травня 2020 р. представник позивача знов подав заву про відкладення розгляду справи з тих підстав, що ОСОБА_5 перебуває у відрядженні але жодних доказів цьому не надано, а причину своєї неявки представник взагалі не зазначив.

В чергове судове засідання призначене на 19 травня 2020р. знов до суду не з`явилися ані позивач, ані його представник, представник посилався на те, що позивач перебуває у відрядженні, а представник зайнятий у іншій справі.

За ст. 223 ЦПК підставою для відкладення справи є лише перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Справа тривалий час знаходиться в провадженні апеляційного суду, що зумовлено численними неявками до суду апелянта та його представника.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

У справах "Осман проти Сполученого королівства" та "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223, 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з причин зазначених представником апелянта.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до змісту заповіту від 08 листопада 2012 року, матір позивача - ОСОБА_3 , заповіла позивачу ОСОБА_1 , земельну ділянку, що знаходиться на території Жовтневої сільської ради Токмацького району Запорізької області, що належала їй на праві власності на підставі Державного акта ЗП № 052722, виданого Токмацькою районною державною адміністрацією від 23.11.2006, а рідному брату позивача, ОСОБА_4 , заповіла житловий будинок АДРЕСА_1 і належали їй на праві власності на підставі Державних актів І-ЗП №000361, виданого Токмацькою міською радою 27.05.2002 та ЯЖ №393191, виданого Токмацькою міською радою, що підтверджується копією заповіту, реєстровий № 3201 від 08.11.2012. В зв`язку з неможливістю заповідача власноруч підписати заповіт, в її присутності заповіт підписаний ОСОБА_6 , посвідчено в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , що підтверджено свідоцтвом про смерть від 10 січня 2017 року, актовий запис № 17.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Токмацьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області від 08 серпня 2017 року.
Родинні відносини позивача та ОСОБА_3 підтверджуються свідоцтвом про народження позивача НОМЕР_3 від 04.05.1966.
Після смерті ОСОБА_3 позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса, яким відкрито спадкову справу, проте нотаріус повідомила, що існує інший заповіт, складений ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в якому вона заповіла приватизовану земельну ділянку площею 5,1000 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Жовтневої сільської ради Токмацького району Запорізької області і належала їй на праві власності на підставі Державного акту ЗП № 052722, виданого Токмацькою районною державною адміністрацією 23.11.2006, ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в місті Токмак Запорізької області.
Судом першої інстанції також встановлено та не спростовано позивачем, що 08.02.2017 посвідчено спірний заповіт, та на прохання заповідача ОСОБА_3 та у її присутності заповіт прочитали свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 заповідача заповіт підписано було ОСОБА_7 . Ніяких сумнівів, що заповідач розуміє, що відбувається та в змозі висловити свою волю, та здатна керувати своїми діями, у нотаріуса або інших присутніх не виникло. 

Задля перевірки доводів позивача щодо неспроможності заповідача розуміти значення своїх дій та керувати ними, при апеляційному розгляді була призначена посмертна судово-психіатрична експертизи, за висновком якої винести остаточне експертне рішення щодо здатності заповідача розуміти значення своїх дій на час складення заповіту неможливо через відсутність будь-якої медичної документації з описом соматичного та психічного стану підекспертної.

Оцінюючи зазначений висновок у сукупності з іншими наданими сторонами доказами, судова колегія вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним заповіту з підстав нездатності заповідача розуміти значення своїх дій.

Так, заповіт було посвідчено нотаріально, у присутності свідків, нотаріуса, особи, яка підписувала заповіт та у жодного з присутніх не виникало сумнівів у психічному стані заповідача.

Крім того, воля заповідача була висловлена у присутності кількох осіб, була обумовлена за поясненнями свідків тим, що саме відповідач проживав разом з нею та доглядав її, будучи єдиним чоловіком у родині, з якою мешкала заповідач.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З висновку судово-психіатричної експертизи, яка проведена комунальним закладом Запорізької обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня» (а.с. 40-48) вбачається, що експертами не наданий висновок про те, що заповідач під час укладення заповіту не розуміла значення своїх дій.

Оскільки по справі не встановлені обставини передбачені ст. 225 ЦК України для визнання правочину недійсним, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для визнання заповіту недійсним.

Підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не можуть покладатися доводи, які ґрунтуються на припущеннях.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі – Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 21 червня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2020 р.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        В.Ю. Бєлка

       О.З. Поляков