П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 р.	м. Одеса	Справа № 400/1195/20	

                                                                                                                Головуючий в І інстанції: Лебедєва Г.В.
                                                                                 Дата та місце ухвалення рішення: 26.03.2020 р. 
                                                                       м. Миколаїв

   П`ятий апеляційний адміністративний  суд  в складі колегії суддів:  

         судді - доповідача - Шеметенко Л.П.
                                      судді - Стас Л.В.
                                      судді - Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Заводського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просив визнати протиправними дії Заводського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо опису та арешту майна боржника і направлення його на реалізацію у зведеному виконавчому провадженні № 61177322, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 ; 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_3 ; 1 /4 частки земельної ділянки площею 988 кв.м., кадастровий номер 4810136900:03:023:0011, за адресою: АДРЕСА_3 ; земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 4825184800:04:000:0232, розташованої на території Чорноморської с/ради, Очаківського району, Миколаївської області; земельної ділянки площею 0,05га, кадастровий номер 4825184800:04:000:0230, розташованої на території Чорноморської с/ради, Очаківського району, Миколаївської області.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено, що позивач має право звернутись до Заводського районного суду  м. Миколаєва в порядку цивільного судочинства. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив скасувати зазначену ухвалу суду та передати справу на розгляд суду першої інстанції в іншому складі суду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що оскаржувані ним дії державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) були вчинені у зведеному виконавчому провадженні, в якому він не є стороною. Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що виконавче провадження  здійснювалось на виконання рішень Заводського районного суду м. Миколаєва у справі № 487/3004/18 та № 487/5026/19, які постановлені в порядку цивільного судочинства, а тому даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Позивач посилається на те, що оскільки на момент здійснення державним виконавцем протиправних дій та ухвалення протиправних постанов, він не був стороною виконавчого провадження, а саме, зведеного виконавчого провадження № 61177322, він не міг реалізувати свої права і обов`язки сторони виконавчого провадження та позбавлений права на звернення до Заводського районного суду м. Миколаєва із скаргою на такі дії у відповідності до статей 447 та 448 ЦПК України.
Враховуючи зазначене апелянт вважає, що даний спір не може бути розглянутий за правилами цивільного судочинства та підлягає розгляду саме в порядку адміністративного судочинства, а постановлена судом першої інстанції ухвала про відмову у відкритті провадження порушує його право на суд та на доступ до правосуддя.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Відповідно до статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
В свою чергу, статтею 170 КАС України передбачено підстави, за яких суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі. Згідно, зокрема, п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі у разі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
Про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви.
Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції посилався на те, що ст. 287 КАС України є загальною нормою і стосується усіх випадків оскарження рішень, дій чи бездіяльність відділу ДВС, крім тих, що передбачені прямо в окремому законі.
Суд зазначив, що оскільки порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС, вчинених на виконання судових рішень, постановлених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України, у таких випадках виключається адміністративна юрисдикція.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що виконавче провадження у даному випадку здійснювалось на виконання рішень Заводського районного суду м. Миколаєва у справі № 487/3004/18 та № 487/5026/19, які постановлені в порядку цивільного судочинства та за таких обставин, даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Слід зазначити, що завданням адміністративного судочинства, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п.2 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Юрисдикція адміністративних судів, у відповідності до п.1 ч.1 ст.19 КАС України, поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема,  спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 3 цього Закону передбачено, що відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно із частиною першою статті 448 цього Кодексу скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що право на звернення зі скаргою, і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням, яке вчиняється відповідним відділом ДВС. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що за правилами ЦПК здійснити подання такої скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, може лише сторона виконавчого провадження.
Згідно ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку позивачем оскаржуються дії державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) по опису та арешту майна (коштів) боржника, вчинені 24.02-25.02.2020 року в рамках виконання зведеного виконавчого провадження № 61177322.
При цьому, з наявних в матеріалах справи повідомлень про проведення виконавчих дій від 24.02.2020 року, складених Заводським відділом Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що у зведене виконавче провадження № 61177322 входять три виконавчі провадження: № 61157904 з примусового виконання виконавчого листа № 487/5026/19, виданого 08.01.2020 року Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 . заборгованості; № 61281942 з примусового виконання постанови № 61170236 від 13.02.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави виконавчого збору; № 61281875 з примусового виконання постанови № 61170236 від 13.02.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Заводського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) витрат виконавчого провадження.
До складу зведеного виконавчого провадження № 61177322 станом на момент вчинення державним виконавцем Заводського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) оскаржуваних дій не входило виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 487/3004/18 про стягнення боргу з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 . 
Таким чином, позивачем оскаржуються дії відповідача, вчинені у виконавчому провадженні, в якому позивач не є стороною.
Слід зазначити, що Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження.
При цьому, згідно із частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Таким чином, відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця можуть бути оскаржені особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
З огляду на наведені положення статті ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 447 ЦПК України, ч. 1 ст. 287 КАС України, виниклий у даній справі спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Подібний правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 823/359/18, від 05 червня 2019 року в справі № 917/2267/14, від 03 липня 2019 року в справі № 826/14603/17 та ін.
Таким чином, враховуючи те, що Огренич С.В. не є стороною ВП № 61177322 і не наділений процесуальним правом щодо оскарження дій державного виконавця в порядку                статті 447 ЦПК України, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції  про можливість розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства та наявність підстав для відмови у відкритті провадження за правилами адміністративного судочинства.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не дотримано вимог процесуального законодавства, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі. 
Відповідно до статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Згідно ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
При цьому, ст. 320 КАС України передбачено право суду апеляційної інстанції за наслідками скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Враховуючи зазначені норми процесуального закону, у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження для направлення справи для розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим, на підставі ст. 320 КАС України, ухвала суду підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі).
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 березня 2020 року - скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання дій протиправними направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (зі стадії вирішення питання про відкриття провадження по справі).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 21.05.2020 р. 

Суддя - доповідач:                                                                                     Л.П.  Шеметенко 

Суддя:                                                                                                          Л.В. Стас

Суддя:                                                                                                           І.О. Турецька