ПОСТАНОВА
Іменем України

13 березня 2020 року 
Київ
справа № 808/1563/17
адміністративне провадження № К/9901/66834/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,
за позовом   ОСОБА_1 до Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування висновку про результати здійснення перевірки,-
за касаційною скаргою Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року, ухвалене у складі головуючого судді Садового І.В., 
на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року, ухвалену колегією у складі головуючого судді Чепурнова Д.В., суддів Сафронова С.В., Мельник В.В.,  

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У травні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Запорізького окружного адміністратвиного суду з позовом до Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі - відповідач Запорізька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області) з позовом, в якому з урахуванням уточнень просив: 
1.1. визнати протиправним та скасувати висновок про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру від 22 грудня 2016 року № 4015/10/08-28-13-03., який прийнятий Запорізькою ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області;
1.2. в порядку статті 382 КАС України зобов`язати відповідача направити відомості про скасування висновку про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначений у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру ОСОБА_1 від 22 грудня 2016 року № 4015/10/08-28-13-03, який прийнято відповідачем, на адресу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, Національного антикорупційного бюро України, Запорізької місцевої прокуратури № 3, Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області.  
2. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що за наслідком проведеної податковим органом перевірки декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік (далі - декларація за 2015 рік) сформовано повідомлення від 22 грудня 2016 року за № 4016/10/08-28-13-03, в якому зазначено, що відомості вказані у декларації є недостовірними. Зокрема, податковим органом встановлено, що у пункті 25 розділу III декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік позивачем не відображено відомості про квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , як місце реєстрації та фактичного проживання, зазначене у пункті 2 розділу І декларації та пункті 31 розділу III декларації. 
2.1.Також відповідачем складено висновок, у якому вказано, що за результатами проведеної перевірки встановлено, що відомості у декларації за 2015 рік є недостовірними та не відповідають наявній податковій інформації, оскільки відомості про нерухоме майно мають стосуватися майна, відносно якого у декларанта існують відповідні речові права. Але позивач таких прав на майно не має, а лише проживає за даною адресою. Позивач зауважує, що з 01 вересня 2016 року органи Державної фіскальної служби України втратили повноваження здійснювати перевірку достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру. Крім того, у відповідача були відсутні відповідні повноваження станом на час здійсненні перевірки, що були передбачені Порядком здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, що затверджений Наказом Міністерства фінансів України 13 березень 2015 року за № 333, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2015 року за № 418/26863. Позивач вважає, що висновок складено безпідставно, з порушенням порядку здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації, відтак підлягає скасуванню.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року, адміністративний позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано висновок про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених позивачем у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру ОСОБА_1 від 22 грудня 2016 року № 4015/10/08-28-13-03, який прийнятий Запорізькою об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Запорізькій області.
4. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що у відповідача відсутні повноваження проводити перевірку декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік, оскільки на час перевірки Закон України «Про засади запобігання та протидії корупції», на підставі якого проведено таку перевірку, втратив чинність. 
4.1.Проведення відповідачем перевірки на підставі Порядку здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 2015 року № 333 є протиправним, оскільки вказаний Порядок розроблено та затверджено на виконання частини 9 статті 12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції», який на час проведення відповідачем перевірки втратив чинність.
4.2. Також суди першої та апеляційної інстанцій вказали на те, що твердження відповідача щодо внесення позивачем до декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру є хибними. Спеціальних норм, які б на той момент регулювали порядок і вимоги до заповнення декларацій декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру не існує, що свідчить про правову невизначеність у даному питанні. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
5. У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, в якій вона просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року та на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністратвиного позову в повному обсязі.
6. В обґрунтування касаційної скарги скаржник вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанцій невірно застосовані та порушення норм процесуального права, судами неповно встановлено обставини, які мають значення для розгляду справи, що призвело до прийняття невірного рішення.
6.1. Скаржник вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанцій дійшли невірних висновків про відсутність у позивача обов`язку вказати квартиру у АДРЕСА_1 у розділі ІІІ «Відомості про нерухоме майно». Сам позивач у своїх поясненнях вказав на те, що в зазначеній квартирі він проживає як член сім`ї власника (дружини) та зазначив, що його право користування вказаним майном є очевидним. Необхідність зазначення вказаної інформації зазначено і в Методичних рекомендаціях «Запобігання і протидія корупції в державних органах та органах місцевого самоврядування».
6.2. На думку скаржника суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, якими визначені повноваження контролюючого органу на проведення перевірки та дійшли помилкових висновків про перевищення Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області своїх повноважень. Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року № 1 визначено, що з 00 год 00 хв 01 січня 2017 року розпочався другий етап системи подання та оприлюднення відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування для всіх осіб, що не визначені статтею 50 Закону України «Про запобігання корупції». Частиною 3 цього рішення визначено, що декларації зазначених осіб (усіх крім осіб, визначених статею 50 зазначеного Закону) подаються за формою та в порядку встановленому Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції». Відповідно до частини 9, абзацу 2 частини 10 статті 12 Закону України «Про запобігання корупції» перевірка достовірності зазначених у декларації відомостей здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику та у разі встановлення недостовірності відомостей письмово повідомляє про це спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику органу, в якому працює суб`єкт декларування. Подання завідомо неправдивих відомостей в декларації про майно, доходи , витрати і зобов`язання фінансового характеру є підставою для притягнення суб`єкта декларування до дисциплінраної та адміністративної відповідальності відповідно до закону.
6.3. Скаржник наголошує, що оскаржуваний позивачем висновок про результати проведеної перевірки достовірності відомостей та надсилання письмового повідомлення здійснено ним відповідно до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та Порядку здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 2015 року № 333.
7. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Желтобрюх І.Л., Білоуса О.В., Стрелець Т.Г. від 26 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
8. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 червня 2019 року, який здійсненого на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 21 червня 2019 року № 803/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Желтобрюх І.Л. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14), що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.
9. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 12 березня 2020 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду у попереднє судове засідання відповідно до вимог частини 1 статті 343 КАС України.
Позиція інших учасників справи 
10. Від позивача заперечень на касаційну скаргу не надійшло, що відповідно до положень статті 338 КАС України не є перешкодою для касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанції.
Установлені судами фактичні обставини справи
11. 18 березня 2016 року ОСОБА_1 , який обіймає посаду судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, подав декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік (а.с.11-12, 43-47).
12. У розділі І «Загальні відомості» ОСОБА_1 вказав адресу місця проживання:  
АДРЕСА_1 . У розділі III «Відомості про нерухоме майно» декларації за 2015 рік позивачем не зазначено інформації про нерухоме майно, що перебуває у власності, в оренді чи на іншому праві користування декларанта.
14. За результатами проведеної перевірки відомостей, що містяться у зазначеній декларації, відповідачем складено висновок про результати здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру від 22 грудня 2016 року за №4015/10/08-28-13-03. 
15. У цьому висновку зазначено, що відомості вказані у декларації є недостовірними та не відповідають наявній податковій інформації. Так, у позиції 25 розділу III декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік ОСОБА_1 не відображено відомості про квартиру, як місце реєстрації та фактичного проживання, зазначене у позиції 2 розділу І декларації та позиції 31 розділу III декларації (а.с. 39-40).
16. Надалі, відповідачем сформовано повідомлення про встановлення недостовірностей за результатами здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру (далі - Повідомлення) від 22 грудня 2016 року за №4016/10/08-28-13-03 з тексту якого вбачається, що відповідач повідомляє Головне управління Національної поліції України в Запорізькій області, Національне антикорупційне бюро України, Запорізьку місцеву прокуратуру №3, Шевченківський районний суд м. Запоріжжя про встановлення, на підставі статті 12 Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції» недостовірностей за результатами здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік, ОСОБА_1 , який працює у Шевченківському районному суді м. Запоріжжя (а.с.10, 38).
17. Вказаним повідомленням також доведено до відома вищезазначених державних установ, що за результатами перевірки встановлено, що у позиції 25 розділу III декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік ОСОБА_1 не відображено відомості про квартиру, як місце реєстрації та фактичного проживання, зазначене у позиції 2 розділу І декларації та позиції 31 розділу III декларації.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування
18. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19. Частиною 9 статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» 07 квітня 2011 року № 3206-VI (в редакції, яка діяла до 01 вересня 2016 року, далі - Закон №3206-VI) перевірка достовірності зазначених у декларації відомостей здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, у порядку, визначеному цим органом. Для здійснення перевірки достовірності зазначених у декларації відомостей державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, інша юридична особа публічного права протягом десяти днів з дня одержання декларації від суб`єкта декларування надсилає її копію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, під час проведення перевірки достовірності зазначених у декларації відомостей має право одержувати від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права та підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності інформацію або копії необхідних документів щодо зазначених відомостей в межах своїх повноважень.
20. Абзацем 1 частини 1 статті 12 Закону №3206-VI визначено, що суб`єкти декларування зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.
21. Частиною 10 статті 12 Закону №3206-VI передбачено, що у разі встановлення за результатами передбачених цією статтею перевірок ознак правопорушення уповноважений підрозділ письмово повідомляє керівнику відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, його апарату, органу місцевого самоврядування, юридичної особи публічного права та спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції. У разі встановлення за результатами перевірки недостовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, письмово повідомляє про це спеціально уповноваженим суб`єктам у сфері протидії корупції, а також керівнику органу, в якому працює відповідний суб`єкт декларування. Виявлення недостовірних відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, не звільняє суб`єкта декларування від обов`язку подати декларацію з достовірними відомостями. У такому разі декларація з достовірними відомостями підлягає оприлюдненню на заміну раніше оприлюдненої декларації у порядку, встановленому цим Законом. Подання завідомо недостовірних відомостей в декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру є підставою для притягнення суб`єкта декларування до дисциплінарної, адміністративної відповідальності відповідно до закону.
22. Відповідно до статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1700-VII) суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, зокрема, є судді.
23. Статтею 4 Закону № 1700-VII визначено, що центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику є Національне агентство з питань запобігання корупції. 
24. До повноважень Національного агентства з питань запобігання корупції віднесено, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (пункт 8 частини 1 статті 11 Закону № 1700-VII).
25. Відповідно до частини 1 статті 45 Закону № 1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.
26. За приписами частини 1 статті 50 Закону № 1700-VII повна перевірка декларації полягає у з`ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб`єктом декларування діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності. Обов`язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб`єктів декларування, які займають посади, пов`язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством. Обов`язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб`єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю. Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім`ї суб`єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону. Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.
27. Пунктом 2 розділу XIII Прикінцеві положення Закону № 1700-VII визначено, що до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суб`єкти декларування подають декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції". Зазначені декларації підлягають оприлюдненню в порядку, встановленому Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції". Про початок роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, приймається рішення Національного агентства з питань запобігання корупції. У 2016 році службові особи, які на день початку роботи зазначеної системи займають згідно зі статтею 50 цього Закону відповідальне та особливо відповідальне становище, зобов`язані подати щорічні декларації за минулий рік у порядку, встановленому цим Законом, протягом 60 календарних днів після початку роботи системи.
28. Пунктом 4 розділу XIII Прикінцеві положення Закону № 1700-VII визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про засади запобігання і протидії корупції" (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., N 40, ст. 404; 2013 р., N 2, ст. 4, N 33, ст. 435; 2014 р., N 10, ст. 119, N 11, ст. 132, N 12, ст. 178, ст. 183, N 20 - 21, ст. 712, N 22, ст. 816, N 28, ст. 937, N 29, ст. 942; із змінами, внесеними Законом України від 12 серпня 2014 року N 1634-VII), крім положень щодо фінансового контролю, які втрачають чинність з початком роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
29. Порядок здійснення перевірки достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру затверджено наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 2015 року № 333, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2015 року № 418/26863 (далі - Порядок № 333).
30. Цим Порядком визначає механізм проведення органами Державної фіскальної служби України (далі - контролюючий орган) перевірки достовірності відомостей про доходи, нерухоме майно, транспортні засоби, кошти на рахунках у банках та інших фінансових установах, цінні папери, внески до статутного (складеного) капіталу товариства, підприємства, організації, фінансові зобов`язання (далі - відомості), зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за минулий рік (далі - декларація) за формою, встановленою Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (далі - перевірка) (пункт 1 Порядку № 333).
31. Відповідно до пункту 2 Порядку № 333 дія цього Порядку поширюється на осіб, зазначених у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 4 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції", які зобов`язані подавати декларацію (далі - суб`єкт декларування), контролюючі органи, державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права, підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, платників податків (юридичних і фізичних осіб). Перевірка відомостей щодо членів сім`ї особи, стосовно якої проводиться перевірка, вказаних у декларації, не проводиться.
32. Зі змісту пункту 6 Порядку № 333 слідує, що загальний алгоритм проведення контролюючими органами перевірки включає такі складові: 1) одержання від державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права копії декларації суб`єкта декларування; 2) проведення перевірки достовірності зазначених у декларації відомостей, що фактично полягає у вчиненні дій, перелік яких визначено цим пунктом.
33. У розділі III декларації перевірці підлягає достовірність відомостей щодо наявності нерухомого майна та суми витрат на придбання у власність, оренду чи інше право користування, вказаних у декларації, наявній податковій інформації про нерухоме майно такої особи. При перевірці відомостей про нерухоме майно, вказаних у розділі III декларації, враховується зазначена суб`єктом декларування в декларації інформація щодо перебування такого нерухомого майна або його частини у власності, в оренді чи на іншому праві користування (у разі зазначення такої інформації суб`єктом декларування) (пункт 12 Порядку № 333).
34. Рішення Національного агентства з питань запобігання корупції "Про початок роботи системи подання та оприлюднення декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування" від 10 червня 2016 року № 2, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 року за №958/29088 (далі - Рішення).
35. Підпунктом 1 пункту 1 Рішення визначено, що система подання та оприлюднення відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" (далі - Закон) декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, розпочинає свою роботу в два етапи: 1) перший етап - з 00 годин 00 хвилин 01 вересня 2016 року для таких типів декларацій (повідомлень) та суб`єктів декларування: щорічні декларації за 2015 рік службових осіб, які станом на 01 вересня 2016 року займають згідно зі статтею 50 Закону відповідальне та особливо відповідальне становище. Зазначені у цьому абзаці декларації подаються протягом 60 календарних днів з дати, визначеної у цьому абзаці".
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
36. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).
37. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закон № 460-ІХ, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
38. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із того, що з метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підставі позову у суді касаційної інстанції не допускається. 
39. Згідно з нормою частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права. 
40. Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 242 КАС України (в редакції після 15 грудня 2017 року), відповідно до яких судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справ, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
41. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
42. Предметом судового контролю у даній справі є правомірність висновку відповідача від 22 грудня 2016 року № 4015/10/08-28-13-03, яким встановлено недостовірність відомостей, зазначених позивачем у декларації  про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік та вказано на невідповідність цих відомостей наявній податковій інформації. Така недостовірність та невідповідність відомостей податковій інформації полягала у незазначені позивачем у позиції 25 розділу ІІІ названої декларації відомостей про квартиру, як місце реєстрації та фактичного проживання, зазначене у позиції 2 розділу І та позиції 31 розділу ІІІ.
43. Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про протиправність висновку відповідача від 22 грудня 2016 року № 4015/10/08-28-13-03, оскільки положення частини 9 статті 12 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» відповідно до яких відповідачем проведено перевірку позивача, втратили чинність на момент проведення цієї перевірки.
44. Суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що відповідні повноваження органів Державної фіскальної служби України встановлювались       Законом №3206-VI і Порядком № 333.
46. Разом з тим, Закон № 3206-VI втратив чинність 01 вересня 2016 року, з прийняттям Національним агентством з питань запобігання корупції Рішення від 10 червня 2016 року № 2, яким було визначено дату початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
47. З огляду на це, з 01 вересня 2016 року органи Державної фіскальної служби України втратили повноваження здійснювати перевірку достовірності відомостей, зазначених у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру.
48. Колегія суддів відхиляє аргументи скаржника в тій частині, що відповідні повноваження відповідача станом на час здійсненні перевірки ОСОБА_1 були передбачені Порядком № 333.
49. Порядок був прийнятий у відповідності до частини 9 статті 12 Закону №3206-VI та на виконання зазначеної норми Закону. Станом на час виникнення спірних правовідносин і прийняття оспорюваного висновку Порядок № 333 залишався чинним, однак норма Закону № 3206-VI, яка визначала повноваження відповідача з приводу проведення перевірки достовірності відомостей, зазначених позивачем у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2015 рік, на виконання якої прийнятий Порядок, втратила чинність.
50. Тому, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що втрата чинності Законом № 3206-VI, на підставі якого прийнято відповідний підзаконний нормативно-правовий акт, виключає можливість застосування останнього.
51. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 02 квітня 2018 року у справі № 802/1035/14-а. Підстав для відступу від такої правової позиції під час розгляду даної справи Верховний Суд не знаходить.
52. За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення.
53. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
54. Доводи та аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судами обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
55. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
56. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
57. Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
58. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскарженого рішення суду апеляційної інстанції відсутні.
59. Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
60. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
61. З огляду на результат касаційного розгляду Суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.
2. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду