Справа № 466/5433/19                                         Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т. 
Провадження № 22-ц/811/1103/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:41

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       19 травня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого – судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Ванівського О.М. та Мельничук О.Я.,
за участю секретаря Цапа П.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк” на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 23 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк” (в подальшому – „Банк”) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просило стягнути зі згаданої відповідачки на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 липня 2011 року у розмірі 124 873 грн. 16 коп. та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 29.07.2011 року між Банком та відповідачкою було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Однак, взятих на себе зобов`язань відповідачка належним чином не виконувала, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 31.05.2019 року становить 138 836 грн. 15 коп., однак позивач просить стягнути з відповідачки лише 124 873 грн. 16 коп. цієї заборгованості, яка складається з 4 757 грн. 63 коп. заборгованості за кредитом та 120 115 грн. 53 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом з 29.07.2011 року по 29.04.2019 року (а.с. 5-7).

Оскаржуваним заочним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 49-51).

Дане рішення оскаржив позивач - Банк.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.
Вважає, що позовні вимоги Банку у повній мірі обгрунтовані доказами, які знаходяться у матеріалах справи і які відповідачкою не спростовані (а.с. 55-59).

Відповідачка ОСОБА_1 , отримавши 15.04.2020 року апеляційну скаргу Банку та ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження (а.с. 81), відзиву на цю апеляційну скаргу до суду не подала. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі суд мотивував тим, що Банк «надав розрахунки заборгованості за договором б/н від 29.07.2011, тоді як даний договір в матеріалах справи відсутній … Посилання позивача на анкету-заяву та розрахунок заборгованості … не є належними та допустимими доказами, оскільки на вищезгаданій анкеті-заяві … відсутня інформація про отримання кредиту у розмірі 5000,00 грн. і позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження перерахування на картковий рахунок кредитних коштів …».

Колегія суддів вважає, що вище наведені висновки суду не в повній мірі відповідають матеріалам справи, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).
Банком в обґрунтування заявлених ним позовних вимог було подано до суду (зокрема) належним чином завірену копію підписаної 29.07.2011 року відповідачкою ОСОБА_1 . Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 11), а також копію підписаної відповідачкою Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с. 12).

Будь-які заперечення відповідачки щодо підписання нею вищезгаданих документів, так само, як і щодо отримання нею кредитних коштів, у матеріалах справи відсутні.

Частиною 5 статті 12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (п.3); сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.4).

Вважаючи, що «анкета-заява та розрахунок заборгованості … не є належними та допустимими доказами, оскільки на вищезгаданій анкеті-заяві … відсутня інформація про отримання кредиту у розмірі 5000,00 грн. і позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження перерахування на картковий рахунок кредитних коштів …», суд не визнав обов`язковою явку в судове засідання представника позивача, якому не роз`яснив, які саме докази «про отримання кредиту у розмірі 5000,00 грн.» суд вважає «належними та допустимими» і (відповідно) які саме докази зобов`язаний подати до суду позивач (Банк) та наслідки неподання ним таких доказів. 
За вище наведених обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - з урахуванням наступних обставин по справі.

У вище згаданій підписаній відповідачем Анкеті-заяві від 29.07.2011 року зазначено, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. 
Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість  ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.05.2019 року становить 138 836 грн. 15 коп., однак позивач просить стягнути з відповідачки лише 124 873 грн. 16 коп. цієї заборгованості, яка складається з 4 757 грн. 63 коп. заборгованості за кредитом та 120 115 грн. 53 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом з 29.07.2011 року по 29.04.2019 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вбачається з матеріалів справи, у заяві позичальника від 29 липня 2011 року процентна ставка не зазначена.
Однак, у довідці про умови кредитування …, з якою 13.09.2011 року під власноручний підпис була ознайомленою позичальник ОСОБА_1 , умовами кредитування зазначено, що базова ставка кредитування становить 2,5 % в місяць виходячи з залишку заборгованості (а.с. 12, 63). 
Базова ставка кредитування у розмірі 2,5 % в місяць становить 30 % річних (2,5 % х 12 місяців).
В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості долученого Банком в обґрунтування заявлених позовних вимог, базова ставка кредитування у розмірі 30 % річних Банком до спірних правовідносин застосовувалася до серпня 2014 року включно, а з вересня 2014 року ним без погодження з позичальником (докази про таке погодження у матеріалах справи відсутні) ця процентна ставка була збільшеною до 34,8 % річних (а.с. 9).
За вище наведених обставин позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за процентами за користування кредитними коштами (120 115 грн. 53 коп. за період з 29.07.2011 року по 29.04.2019 року) підлягає до задоволення лише частково: за період з 13.09.2011 року по серпень 2014 року включно і у розмірі 128 грн. 03 коп., що разом з тілом кредиту (станом на 31.05.2019 року) становить 4 885 грн. 66 коп. (4 757 грн. 63 коп. + 128 грн. 03 коп.).

Статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1) і що у випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13). 
В матеріалах справи відсутній документ, який би підтверджував сплату позивачем судового збору за подачу позовної заяви.
За подачу апеляційної скарги Банком сплачено 2 881 грн. 50 коп. судового збору (а.с. 68). 
Судом апеляційної інстанції задоволено 3,91 % позовних вимог Банку (стягнуто з відповідачки 4 885 грн. 66 коп.з 124 873 грн. 16 коп.заявлених позовних вимог).
Відтак, з відповідачки підлягає до стягнення на користь Банку 112 грн. 74 коп. (3,91 % від 2 881 грн. 50 коп. сплаченого судового збору).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк” частково задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 23 жовтня 2019 рокускасувати та ухвалити нову постанову, якою позов Акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк” до ОСОБА_1 частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) 4 757 грн. 63 коп. заборгованості за тілом кредиту, отриманого  ОСОБА_1 на підставі кредитного договору від 29 липня 2011 року, укладеного у вигляді Анкети-заяви, підписаної згаданими сторонами, та 128 грн. 03 коп.відсотків, а всього – 4 885 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 66 коп.

В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, р/р НОМЕР_2 , МФО 305299) 112 (сто дванадцять) грн. 74 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 19 травня 2020 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Ванівський О.М.

                                                                       Мельничук О.Я.