ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/3111/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:          головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                                                  суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,
розглянувши у відкритому 
судовому засіданні в м. Дніпрі 
апеляційну скаргу                               Головного управління ДФС у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року (головуючий суддя - Хилько Л.І.) в адміністративній справі

за позовом                                          ОСОБА_1 

до                                                   Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про                                                   зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі - Відповідач), в якому просив зобов`язати Відповідача здійснити нарахування і виплату середнього заробітку у середньому розмірі доходу, який би він отримав виконуючи свої трудові обов`язки починаючи з 18.05.2018 по 19.09.2019.
В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що Відповідач всупереч Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Кодексу законів про працю України середній заробіток не нараховував і не виплачував. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено частково (а.с.79-81).
Зобов`язано Головне управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у середньому розмірі доходу, який би він отримав виконуючи свої посадові обов`язки, за період з 18 травня 2018 року по 19 вересня 2019 року включно. 
В задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що враховуючи встановлені обставини та положення Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", статті 119 Кодексу законів про працю України, Позивач має право на отримання середнього заробітку протягом всього строку служби. Разом із тим, суд зазначив, що рішення у даній справі носить зобов`язальний характер та в ньому не вирішується питання про стягнення коштів з Відповідача, а тому вимога Позивача щодо звернення рішення суду до негайного виконання задоволенню не підлягає.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Відповідач, із посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідач вказує, що дія особливого періоду обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Тобто в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. На час укладення Позивачем контракту від 17 травня 2016 року, особливого періоду в країні не було, оскільки Президентом України були підписані Укази про звільнення в запас військовослужбовців за призовом під час мобілізації на особливий період, а чергової хвилі мобілізації Указом Президента України оголошено не було.
03 червня 2020 року до Третього апеляційного адміністративного суду надійшла заява від Головного управління ДФС у Кіровоградській області про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.
Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 на території України карантину до суду апеляційної інстанції не надходило.
За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що Позивач з 05.01.2015 обіймав посаду головного державного інспектора з питань юридичної роботи Знам`янської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області.
В період з 17.05.2016 р. по 19.09.2019 р. Позивач проходив військову службу за контрактом.
Наказом командира ВЧ А0680 (по особовому складу) від 18.09.2019 р. №60-рс Позивача звільнено з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. 
Наказом командира ВЧ А0680 (по стройовій частині) від 19.09.2019 р. №202 Позивача з 19.09.2019 р. виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
Наказом ГУ ДФС у Кіровоградській області від 23.09.2019 р. № 781-о Позивача звільнено з посади головного державного інспектора з питань юридичної роботи Знам`янської ОДПІ Олександрійського управління ГУ ДФС у Кіровоградській області у порядку переведення для подальшої роботи в ГУ ДПС у Кіровоградській області, з виплатою грошової компенсації за невикористані ним календарні дні щорічної основної та додаткової відпустки державного службовця.
Наказом ГУ ДПС у Кіровоградській області від 23.09.2019 р. № 518-о Позивача було призначено в порядку переведення на посаду старшого державного інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами платників податків, досудового врегулювання спорів та інформаційно-аналітичної роботи управління правового забезпечення ГУ ДПС у Кіровоградській області, на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника.
Наказом Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 26.09.2019 р. №537-о Позивача з 27.09.2019 р. звільнено із займаної посади в управлінні, з виплатою грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки державного службовця. 
Як вказав Позивач, не зважаючи на те, що за ним було збережено місце роботи за весь період служби в ЗС України, починаючи з 18.05.2018 по 19.09.2019 (день звільнення з військової служби) заробітна плата у середньому розмірі доходу не нараховувалась та не виплачувалась, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.
Військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу - військовослужбовці, внаслідок чого, на них розповсюджуються пільги, передбачені Законами "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей", КЗпП України та іншими нормативно-правовими актами.
Час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Держава забезпечує соціальну та професійну адаптацію військовослужбовців, які звільняються з військової служби. Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне (продовольче, речове), грошове забезпечення (компенсацією за піднайом житлового приміщення), охорону здоров`я та безоплатне лікування. За всіма громадянами, які призвані під час мобілізації на військову службу, гарантовано зберігається місце роботи, посада, середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, незалежно від підпорядкування та форм власності.
Одночасно вони отримують грошове забезпечення як військовослужбовці.
Згідно до частини першої статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Частина друга статті 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачає, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".
Стаття 119 КЗпП України передбачає, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Відтак, Позивач має право на отримання середнього заробітку за основним місцем роботи протягом всього строку військової служби.
Стосовно доводів про відсутність підстав для застосування до Позивача гарантій, передбачених ч.3 ст.119 КЗпП, оскільки на час укладання Позивачем контракту (17.05.2016 р.) в країні не було особливого періоду, чергової хвилі мобілізації не оголошувались, необхідно зазначити наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;
особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу;
Рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 01.03.2014 р. "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України", яке введене в дію Указом Президента України №189/2014 від 02.03.2014 р., було констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.
У постановах 14.02.2018 р. у справі № 131/1449/16-ц; від 14.02.2018 р. у справі № 727/2187/16-ц; від 20.02.2018 р. у справі № 640/4439/16-ц; від 21.02. 2018 р. у справі № 211/1546/16-ц; від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц Верховним Судом сформульовано висновки, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію". Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав.
Окрім того, згідно висновку Верховного Суду з приводу застосування приписів Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" і Указу Президента України від 17.03.2014 р. №303, який міститься у постанові від 26.09.2018 р. у справі № 813/1919/16: 1) сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію; 2) закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення такого стану, а тому на даний час в Україні діє особливий період; 3) однією з умов завершення особливого періоду слід вважати припинення воєнного конфлікту, який зумовив його настання.
Враховуючи викладену вище правову позицію Верховного Суду щодо дії особливого періоду, необґрунтованими є доводи Відповідача щодо незастосування до Позивача гарантій, передбачених ч.3 ст.119 КЗпП, щодо збереження за працівниками, прийнятими на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення за місцем роботи середнього заробітку.
За таких обставин, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції стосовно того, що Позивач має право на отримання середнього заробітку протягом всього строку служби.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 14 лютого 2020 року необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги Відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2020 року у справі №340/3111/19 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
В повному обсязі постанова складена  04 червня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова