ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
31 березня2020 року                                                                                
справа № 751/2641/16-к
провадження № 51-573км19
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурорів                                       ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника                                         ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
засудженого                                    ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження,внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015270010009446, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Чернігова, раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі —КК), 
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 червня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 червня 2018 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь потерпілого 1356,97 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн — моральної шкоди, у решті позовних вимог відмовлено.
Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК.
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 10 грудня 2018 року вказаний вирок залишив без зміни, а скаргу ОСОБА_8 – без задоволення.
Суди першої і апеляційної інстанцій встановили, що відповідно до законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указу Президента «Про часткову мобілізацію» солдата ОСОБА_8 призвано на військову службу за призовом під час мобілізації та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №47 від 08 березня 2015 року призначено на посаду гранатометника аеромобільно-десантного взводу 5 аеромобільно-десантної роти 4 аеромобільного батальйону та зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення.
Судами визнано доведеним, що 28 листопада 2015 року близько 21:30 ОСОБА_8 , перебуваючи на перехресті вул. Войкова (нині — Чорновола) та проспекту Миру в м. Чернігові, у ході конфлікту, що стався у нього з випадковим перехожим ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно завдав останньому одного удару ножем у ділянку грудної клітки зліва, чим заподіяв тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки зліва, ускладненого гемотораксом, яке згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1184 від 17 грудня 2015 року відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала 
 
У касаційній скарзі захисник просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанції та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням судами вимог кримінального процесуального закону.
Вимоги поданої касаційної скарги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції:
- усупереч ч. 3 ст. 370 КПК не надав оцінки показанням свідка ОСОБА_10 , які, на думку захисту, спростовують показання потерпілого;
- безпідставно визнав як допустимі докази: протокол огляду місця події від 14 січня 2016 року, оскільки ОСОБА_8 не був повідомлений про своє право відмовитися давати пояснення та відповідати на запитання, а тому його пояснення під час проведення огляду місця події отримано з порушенням ст. 87 КПК; показання свідка ОСОБА_11 , зміст яких фактично зводиться до підтвердження показань ОСОБА_8 , наданих ним слідчому під час проведення огляду місця події, та які відповідно до ч. 7 ст. 97 КПК також є недопустимими.
Також у касаційній скарзі захисник посилається на те, що суд апеляційної інстанції, постановляючи рішення, всупереч вимогам ст. 419 КПК не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги про недопустимість доказів: 
- протоколу огляду місця події від 14 січня 2016 року та показань свідка ОСОБА_11 ;
- висновку судово-медичного експерта № 1184 від 17 грудня 2015 року, оскільки експерт, порушуючи вимоги ч. 4 ст. 69 КПК, використав документи, які не були йому надані стороною обвинувачення, а медична картка стаціонарного хворого, рентгенограма органів грудної клітки та медична картка амбулаторного хворого не відкривалися стороні захисту стороною обвинувачення відповідно до ст. 290 КПК. 
При цьому суд апеляційної інстанції всупереч ч. З ст. 370 КПК послався на ці докази, обґрунтовуючи у своєму рішенні законність прийнятого судом першої інстанції рішення про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.
Разом з тим, захисник зазначає у скарзі про те, що суд апеляційної інстанції, відмовивши в задоволенні клопотання сторони захисту про повторний допит свідка ОСОБА_10 під час апеляційного провадження, в ухвалі від 10 грудня 2018 року всупереч вимогам ст. 23 КПК надав оцінку показанням, які вона надала в суді першої інстанції, тоді як суд першої інстанції цим показанням оцінку не надав.
Також суд апеляційної інстанції не спростував доводів апеляційної скарги про застосування до ОСОБА_8 незаконних методів слідства, що полягало в здійсненні працівниками поліції на нього психологічного тиску, примушуванні написати явку з повинною та проведенні огляду його особистих речей.
Крім того, суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення незаконним складом суду, оскільки двоє суддів ( ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ) із судової колегіїЧернігівського апеляційного суду після створення цього суду були визначені для розгляду цього кримінального провадження не за допомогою автоматизованої системи документообігу суду.
 
Позиції учасників судового провадження
Від прокурора надійшли заперечення на касаційну скаргу.
У судовому засіданні захисник і обвинувачений підтримали вимоги касаційної скарги, прокурори просили залишити касаційну скаргу захисника без задоволення.
 
Мотиви Суду
 
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
За ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в ньому мають бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, проаналізувавши показання допитаних упродовж судового слідства обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого  ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; дані, що містяться у протоколах огляду місця події від 28 та 29 листопада 2015 року та у плані-схемі від 11 березня 2016 року; висновок судово-медичної експертизи № 1184 від 17 грудня 2015 року; висновки судово-імунологічних експертиз №16 від 19 січня 2016 року, №17 від 20 січня 2016 року, №37 від 17 лютого 2016 року, протокол проведення слідчого експерименту від 19 січня 2016 року, оцінивши зібрані докази, визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя ОСОБА_9 в момент заподіяння, а його дії кваліфікував за ч. 1 ст. 121 ККі призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
ОСОБА_8 , не погодившись із вироком, подав на нього апеляційну скаргу. У ній він, наводячи переважно аргументи, які викладено в касаційній скарзі, просив скасувати оспорюване рішення та закрити кримінальне провадження через недоведеність наявності в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Перевіряючи доводи захисника в касаційній скарзі щодо ухвалення судового рішення Чернігівським апеляційним судом незаконним складом суду, оскільки, на його переконання, двоє суддів ( ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ) після створення цього суду були визначені для розгляду зазначеного кримінального провадження не за допомогою автоматизованої системи документообігу суду, Суд дійшов висновку, що вказані доводи є неспроможними.
Так, для апеляційного розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями в Апеляційному суді Чернігівської області від 25 липня 2018 року було визначено склад колегії суддів: головуючий суддя ОСОБА_12 та судді ОСОБА_13 , ОСОБА_16 
 
25 червня 2018 року на виконання Указу Президента від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Чернігівської області був ліквідований, а створений Чернігівський апеляційний суд, який розпочав свою роботу 3 жовтня 2018 року.
 
Кримінальне провадження (справа № 751/2641/16-к) за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 червня 2018 року було передано до Чернігівського апеляційного суду.
 
Згідно із Законом України від 12 липня 2018 року №2509-VIII«Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» ст. 319 КПК доповнено частиною третьою, відповідно до якої у разі переведення судді до суду, юрисдикція якого поширюється на територію, на яку поширювалася юрисдикція суду, з якого суддя був переведений, такий суддя продовжує розгляд справ, що перебували в його провадження на момент переведення.
 
Так, 10 жовтня 2018 року відповідно до протоколу розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі (згідно з Положенням про автоматизовану систему документообігу суду) на виконання пп. 7 п. 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, п. 1 ч. 2 ст. 53, ч. З ст. 82, п. 40 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 11 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Вищу раду правосуддя», вимог ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з метою забезпечення виконання рішення ДСА України щодо планів заходів з ліквідації та з утворення апеляційних судів та у зв`язку з підписанням відповідних указів Президентом України, а також виконання рішення зборів суддів Чернігівського апеляційного суду від 2 жовтня 2018 року, відповідно до ст. 319 КПК щодо незмінності складу суду судовий розгляд у кримінальному провадженні повинен бути проведений в одному складі суддів.
 
З огляду на викладене було прийнято рішення про передачу вищевказаного провадження раніше визначеному складу суду — суддям ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Оскільки суддя ОСОБА_16 не включений до штату Чернігівського апеляційного суду, то з метою його заміни було проведено повторний автоматизований розподіл справи, при якому судді ОСОБА_12 та ОСОБА_13 визначалися системою як уже призначені для розгляду справи, а вирішувалося тільки питання про заміну судді ОСОБА_16 .
 
Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи від 10 жовтня 2018 року (проведений на підставі розпорядження № 40 з метою збільшення складу суду) визначено склад судової колегії: головуючий суддя ОСОБА_12 , судді ОСОБА_13 ,  ОСОБА_17 .
 
У подальшому саме зазначеними суддями здійснено розгляд та винесено рішення у кримінальному провадженні за апеляційною скаргою  ОСОБА_8 на вирок суду першої інстанції від 25 червня 2018 року.
 
Таким чином, доводи захисника в касаційній скарзі про те, що двоє суддів ( ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ) із судової колегії Чернігівського апеляційного суду були визначені для розгляду справи не за допомогою автоматизованої системи документообігу суду, є необґрунтованими.
У частинах 1, 2 ст. 419 КПК зазначено, що в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, зазначаються: встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якими він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
На думку Суду, під час розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції в цілому дотримався вимог частин 1 і 2 ст. 419 КПК.
Судом апеляційної інстанції обґрунтовано було викладено зміст показань свідка  ОСОБА_10 , яка під час розгляду справи в суді першої інстанції показала, що 28 листопада 2015 року ввечері вона з друзями ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 перебували у квартирі останньої, де відпочивали. У цей період її син ОСОБА_8 прийшов до них, спиртних напоїв не вживав. ОСОБА_19 та її син вийшли на балкон, де вона побачила сутичку між ними, після чого ОСОБА_8 був знервований, збуджений, забіг у кімнату, схопив речі та побіг на вулицю, а вона побігла за ним. Коли вона вийшла на вулицю, то ОСОБА_8 вже був на відстані близько 100 м і дуже кричав на якогось хлопця, який проходив поруч. Коли вона наздогнала сина, то не знала, як заспокоїти, а тому повисла на його шиї. Хлопець відходив від них, і вона попросила у нього вибачення та сказала, що її син нещодавно прийшов з АТО. Бійку не бачила, але бачила, як її син замахувався на чоловіка. Цей конфлікт тривав недовго — 1-2 хвилини. Після конфлікту вони сіли в таксі, на якому поїхали додому. Наразі потерпілого не впізнає, тому що той чоловік був менший на зріст від її сина.
При цьому судом апеляційної інстанції за змістом вказаних показань не було встановлено інших обставин, однак відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК було зазначено мотиви, з яких частині її показань надано критичну оцінку.
Тому доводи в касаційній скарзі про те, що суд апеляційної інстанції без безпосереднього дослідження доказів, а саме без допиту свідка ОСОБА_10 , матері обвинуваченого, надав оцінку її показанням, на думку Суду, в цілому не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо встановлених фактичних обставин і доведеності вини та не свідчать про наявність таких істотних порушень, які за встановлених судом обставин вплинули чи могли вплинути на законність прийнятого рішення.
Що стосується доводів захисника в касаційній скарзі щодо недопустимості висновку судово-медичного експерта № 1184 від 17 грудня 2015 року, то вони, як вважає Суд, в цілому не заперечують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій, виходячи з наступного. 
Так, якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, то саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту на виконання вимог ст. 290 КПК.
Згідно з протоколами про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 11 березня 2016 року та від 12 березня 2016 року підозрюваний та його захисник у повному обсязі ознайомилися з матеріалами кримінального провадження, у тому числі звисновком судово-медичного експерта № 1184 від 17 грудня 2015 року.
Зі змісту доводів апеляційної скарги сторони захисту вбачається, що предметом дослідження в суді першої інстанції була виписка з медичної карти стаціонарного хворого №7792, що є істотною частиною інформації, на підставі якої було зроблено висновок експерта, зміст якого, у тому числі й щодо наявності в потерпілого тяжких тілесних ушкоджень, стороною захисту не оспорювався ні на етапі досудового розслідування, ні під час судового слідства. За таких обставин саме собою формальне посилання в апеляційній та касаційній скаргах на порушення експертом ч. 4 ст. 69 КПК, на думку Суду, не можна вважати саме тим істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
Судом цілком аргументовано покладено в основу вироку показання потерпілого як достовірні, правдиві й такі, що узгоджуються з іншими доказами у кримінальному проваджені — показаннями свідків, висновками експертиз, протоколами пред`явлення особи для впізнання, протоколом проведення слідчого експерименту, показання засудженого та його матері, які не заперечували факту їх перебування на місці вчинення злочину та сварки засудженого з потерпілим. На цьому ж місці були виявлені сліди крові потерпілого. Потерпілий впізнав ОСОБА_8 та ОСОБА_10 . Факт отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень підтверджується медичною документацією та ніким не оспорюється. 
Крім того, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для обмовляння ОСОБА_9 . ОСОБА_8 , оскільки потерпілий, ні в тісних дружніх чи родинних відносинах, ні в особистих неприязних стосунках з обвинуваченим не перебував, і не встановив жодних інших обставин, які б ставили під сумнів достовірність його показань.
За таких обставин посилання ОСОБА_8 на безпідставне врахування показань свідка ОСОБА_11 та його ( ОСОБА_8 ) пояснення, яке він надав під час складення 14 січня 2016 року протоколу огляду місця події, а також застосування стосовно нього незаконних методів слідства, що полягало у здійсненні працівниками поліції на нього психологічного тиску, примушуванні написати явку з повинною та проведенні огляду його особистих речей, у цілому не спростовує правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, за обставин, зазначених у вироку, та, на думку Суду, за встановлених судом першої інстанції обставин не є тим істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Такі рішення судів першої та апеляційної інстанцій узгоджуються і з практикою Європейського суду з прав людини, який у Рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Таким чином, даних, які би свідчили, що у провадженні неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність або допущено такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.
За таких обставин відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційної скарги захисника.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
 
ухвалив:
Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 25 червня 2018 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 — без задоволення.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                     ОСОБА_3