Постанова
Іменем  України
 
06 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 463/3634/17
 
провадження № 61-21268св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі територіальної громади м. Винники,
відповідачі: Винниківська міська рада Львівської області, ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 року у складі судді Леньо С. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.                 Описова частина 

 
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2017 року заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі територіальної громади м. Винники звернувся до суду з позовом до Винниківської міської ради , ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, повернення земельної ділянки.
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Винниківської міської ради Львівської області від 26 березня 2015 року № 1725 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку, кадастровий номер 4610160300:04:004:0250, площею 0,0623 га на АДРЕСА_1 .
Земельна ділянка, яка передана ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного рішення, розташована на відстані 1,5 м від притоки річки Миклашівка та відноситься до земель водного фонду й не може передаватись у власність громадян, а оскаржуване рішення прийнято з порушенням порядку передачі та зміни цільового призначення земельної ділянки, що порушує інтереси територіальної громади та державні інтереси.
Ураховуючи викладене, заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі територіальної громади м. Винники просив визнати недійсним рішення Винниківської міської ради Львівської області від 26 березня 2015 року № 1725 «Про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 . 
Повернути у власність територіальної громади м. Винники в особі Винниківської міської ради Львівської області земельну ділянку, кадастровий номер 4610160300:04:004:0250 (реєстраційний номер нерухомого майна 638612946101), площею 0,0623 га на АДРЕСА_1 , нормативна грошова оцінка - 185 326 грн 29 коп.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 року у задоволенні позову заступника керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі територіальної громади м. Винники відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішення Винниківської міської ради Львівської області від 26 березня 2015 року № 1725 «Про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 » не може визнаватись таким, що прийнято з порушенням вимог статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України, оскільки спірна земельна ділянка, яка відведена для будівництва та обслуговування житлового будинку, знаходиться в межах населеного пункту та відповідно рішення щодо такої земельної ділянки приймається з урахуванням затверджених проектів забудови цього населеного пункту. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Львівського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області залишено без задоволення. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що спірна земельна ділянка, яка відведена для будівництва та обслуговування житлового будинку, знаходиться в межах населеного пункту. Детальний план території, який включає спірну земельну ділянку і яка надалі була надана ОСОБА_1 , у встановленому законом порядку не скасований, а тому підстави для скасування рішення від 26 березня 2015 року № 1725 відсутні.
Крім того, суд апеляційної інстанції посилався на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Винниківської міської ради, треті особи: фізична особа - підприємець ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про визнання громадських слухань протиправними та скасування рішення Винниківської міської ради від 29 січня 2015 року № 1668 про затвердження детального плану території на АДРЕСА_1 , якою у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У листопаді 2019 року заступник прокурора Львівської області подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 02 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року зазначену справу призначено до судового розгляду у складі колегіїз п`яти суддів. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Таким чином, відповідач у справі не може законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку державної власності водного фонду. При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України. 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Винниківської міської ради Львівської області від 26 березня 2015 року № 1725 ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано у власність земельну ділянку, кадастровий номер 4610160300:04:004:0250, площею 0,0623 га на АДРЕСА_1 (а.с. 10).
Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21 квітня 2015 року № НВ-4602127222015  земельна ділянка за кадастровим номером 4610160300 :04:004:0250 знаходиться у АДРЕСА_1 , категорія земель - землі житлової та громадської забудови, площа 0,0623 га (а.с. 11-13).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4610160300:04:004:0250, з 28 квітня 2015 року є ОСОБА_1 (а. с.14-15).
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року у справі № 463/3507/16-а за позовом ОСОБА_2 до Винниківської міської радиЛьвівської області, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про визнання громадських слухань такими, що не відбулися, визнання протиправним та скасування рішення у задоволенні позову  ОСОБА_2  відмовлено. 
Зазначеною постановою встановлено, що рішенням Винниківської міської ради Львівської області від 29 січня 2015 року № 1668 «Про затвердження детального плану території по АДРЕСА_1 » затверджено детальний план території, який включає земельну ділянку, яка надалі була надану ОСОБА_1 . Цією ж постановою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання протиправним та нечинним рішення Винниківської міської ради Львівської області від 29 січня 2015 року № 1668 «Про затвердження детального плану території по 

АДРЕСА_1». 2 .                 Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга заступника прокурора Львівської області підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Звертаючись до суду з позовом, заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі територіальної громади м. Винники посилався на те, що міська рада, приймаючи оскаржене рішення, розпорядилася землею, яка є землями водного фонду, а отже, не може бути передана у власність фізичним особам.
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. (стаття 19 ЗК України).
Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Земельні ділянки під прибережні захисні смуги виділяються у межах водоохоронних зон вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України).
Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.
Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності (статті 61-62 ЗК України, статті 89-90 ВК України, абзац другий пункту 8.19 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, і додаток 13 до цих правил).
Отже, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у ЗК України та ВК України.
Крім того, за положеннями частини четвретої статті 88 ВК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.
Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. 
Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50, 54 Закону України «Про землеустрій».
Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання.
Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони, визначеної законодавством ширини, вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.
Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України). Таким чином, відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення. 
Наведений висновок узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц (провадження № 14-71цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) (пункт 44), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження              № 14-473цс18) (пункт 53), від 11 вересня 2019 року у справі   № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) (пункт 63.2). 
Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (абзац п`ятий пункту 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження   № 14-473цс18). 
Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження                № 14-740цс19).
Крім того, посилання Львівського апеляційного суду в постанові від 01 жовтня 2019 року на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року є передчасними, оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 січня 2020 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2017 року скасовано. Постанову Личаківського районного суду м. Львова від 21 квітня 2017 року залишено в силі.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 січня 2020 року  зазначив, що рішення Винниківської міської ради від 29 січня 2015 року № 1668, яким затверджено детальний план території по АДРЕСА_1 без врахування, що на цій території є ділянка водоохоронної зони (прибережної захисної смуги), підлягає визнанню протиправним та скасуванню. Зазначена підстава є достатньою для скасування рішення Винниківської міської ради від 29 січня 2015 року № 1668.
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, а порушення норм процесуального права допущені обома судами, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
За таких обставин оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області задовольнити.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк