КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД                                      
                                                                                03680, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А

Справа №  361/3729/19                                                                                            Головуючий у 1 інстанції - Василишин В.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5325/2020                                                         Доповідач - Мараєва Н.Є. 

                                                        ПОСТАНОВА 
                                                   ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
3.06.2020 р.   Київський  апеляційний  суд  в складі  суддів судової  палати з розгляду 
цивільних  справ :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів -  Заришняк Г.М., Рубан С.М.
Розглянули у порядку  письмового  провадження в приміщенні Київського  апеляційного 
суду
Цивільну справу за апеляційною скаргою 
        представника  АТ «Ідея Банк»
на  рішення  Броварського  міськрайонного суду  Київської області  від  8.11.2019 р.
в справі за позовом  АТ «Ідея Банк»  до ОСОБА_1 
         про   стягнення  боргу  за кредитним  договором
Заслухавши  доповідь  судді Мараєвої Н.Є.,  перевіривши  
матеріали   справи, обговоривши  доводи  апеляційної  скарги, колегія суддів,-
 
                                                             В с т а н о в и л а :
 
Рішенням  Броварського  міськрайонного суду Київської області від  8.11.2019 р. відмовлено у  задоволенні  позову  АТ «Ідея Банк»  до ОСОБА_1   про  стягнення  боргу  за кредитним  договором.  
В апеляційній скарзі представник позивача просить  це рішення скасувати  і постановити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема,  що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.
Апеляційна  скарга задоволенню не підлягає  з таких  підстав.
Як  вбачається з  матеріалів  справи і  встановлено  судом, 21 вересня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Плюс Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 910.10731, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі - 83 698,80 грн.  на строк 84 місяців. Кредит надавався для фінансування купівлі позичальником транспортного засобу марки «Dаеvоо», модель «Neхіа», 2011 року випуску, в сумі - 81 260,00 грн., фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі - 2 438,80 грн. 
Відповідно до умов кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти річні в розмірі, що визначається, як змінна частина ставки, збільшена на - 4,8500 %. Станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 15,0500 %, що разом із маржою банку складає 19,9000%.
Згідно  розділу 4 кредитного договору позичальник зобов`язаний отримати кредит і протягом дії договору сплачувати кредит та проценти у вигляді ануїтетних платежів на визначений рахунок в терміни та у сумах, визначених у Графіку щомісячних платежів. 
Як вбачається із Графіку щомісячних платежів, позичальник зобов`язувався щомісячно 21 числа відповідного місяця погашати заборгованість у розмірі - 1 853,60 грн., останній платіж мав бути здійснений 21 вересня 2018 року у розмірі - 1 791,52 грн.  Датою сплати кожного  платежу є дата зарахування коштів на рахунок банку.
Згідно розділу 3 кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язання за цим договором є : застава транспортного засобу, згідно із договором застави. 
Відповідно до меморіальних ордерів № 910.10731 від 23 вересня 2011 року та № 910.10731 від 23 вересня 2011 року відповідач отримав кредитні кошти у розмірі - 83 698,80 грн.
Згідно довідки-розрахунку станом на 08 травня 2019 року за кредитним договором № 910.10731 від 21 вересня 2011 року, за позичальником   ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі - 160 112,50 грн., що складається із простроченого боргу у розмірі - 68 945,07 грн., прострочених процентів у розмірі - 89 072,30 грн., строкових процентів - 792,83 грн., віндикаційних витрат - 1 302 ,30 грн. 
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, а також зазначає про те, що 24 жовтня 2013 року заставний автомобіль марки «ДЕУ» модель «Neхіа», 2011 року випуску,  у  нього  був вилучений. 
Відповідно до акту прийому-передачі майна, придбаного за рахунок коштів згідно із кредитним договором від 24 жовтня 2013 року ОСОБА_1 добровільно передав представнику акціонерного товариства «Ідея Банк» транспортний засіб - вказаний  автомобіль,  реєстраційний номер НОМЕР_2 , транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу отримано, що  підтверджується відповідним актом  та  описом (а.с.57-58). 
Таким чином, заставний транспортний засіб був переданий на відповідальне зберігання позивачу.
 При розгляді даної справи по суті позивач не надав суду доказів щодо продажу вилученого транспортного засобу чи його реалізації у будь-який інший спосіб. Разом з тим, доказів, які б спростовували доводи відповідача щодо вилучення транспортного засобу 24 жовтня 2013 року позивачем до суду також надано не було.
З виписки №307 від 10.05.2019 р. по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 30 грудня 2013 р. було  здійснено погашення заборгованості у зв`язку із продажем автомобіля у розмірі - 36 160,51 грн., також згідно вказаної виписки останній платіж по  кредиту  відповідачем  було  здійснено   31.07.2013 р.  на суму - 4162,27 грн.
Тому, суд правильно вважав встановленими обставини щодо вилучення транспортного засобу та його продажу  позивачем.
Згідно  ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно  ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст.1050 ЦК України  у разі якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.
Згідно ст.572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). 
Таке задоволення вимог кредитор здійснює шляхом звернення стягнення на предмет застави (ч.1 ст.589 ЦК України,  ст.20 Закону України «Про заставу»).
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ст.257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три  роки.
Згідно ч.1, 2 статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна  давність скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю; позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). 
Згідно ч.ч.1, 5  статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Відповідно до ч.4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Відповідно до умов кредитного договору, укладеного між сторонами, а саме п.9 розділу 10,  строк позовної давності для стягнення боргу за кредитним договором встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років (а.с.6).
30.07.2019 р.  відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності (а.с.48).
Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором № 910.10731 від 21 вересня 2011 року, наданої позивачем після заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, відповідачем 20 січня 2014 року внесено у рахунок погашення боргу грошові кошти у розмірі - 2 747,19 грн.
Як встановлено судом, після 20 січня 2014 року будь-які кошти на рахунок відповідача щодо погашення заборгованості не надходили. Таким чином, останній платіж здійснено 20 січня 2014 року. 
Крім того, у спосіб вилучення заставного транспортного засобу 24 жовтня 2013 року та його продажу позивач частково задовольнив свої вимоги за рахунок предмету застави. 
До суду із цим  позовом  позивач  звернувся 16.05.2019 р., тобто після спливу 5-ти років з моменту дострокового  задоволення своїх позовних вимог та дати останнього платежу 20.01.2014 р.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування  не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом  повно  з`ясовано  обставини  справи, дана належна оцінка доказам. 
Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують.  
Підстав для скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368,  374, 375, 376, 381- 384, ч.1 ст.369 ЦПК України, колегія суддів, -
                                                
                                                      П о с т а н о в и л а :   
Апеляційну скаргу  представника АТ «Ідея Банк» - залишити без задоволення, а рішення  Броварського  міськрайонного суду Київської області  від  8.11.2019 р. - залишити  без  змін. 
Постанова  оскарженню  не підлягає.
 
Головуючий  :   
                                                                               Судді :