Ухвала
Іменем України
 
09 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2610/12031/2012
провадження № 61-6340ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс Банк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за заявою  Акціонерного товариства «Правекс Банк» про видачу дубліката виконавчого листа,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2019 Акціонерне товариство «Правекс Банк» (далі - АТ «Правекс Банк») звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа в цій справі.
 
Заява АТ «Правекс Банк» обґрунтована тим, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,    ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2007 року № 595-003/07Ф в розмірі 1 465 586,44 грн.         22 червня 2017 року Шевченківським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист в цій справі, в якому боржником зазначено ОСОБА_1 . Рішення суду боржником добровільно не виконане. Під час перевірки матеріалів кредитної справи за кредитним договором від 22 травня 2007 року № 595-003/07Ф банк виявив втрату виконавчого листа. Згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби України виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_1 не перебуває, а тому виконавчий лист було втрачено з поважної причини, що позбавляє стягувача можливості звернутися до виконавчої служби та отримати від боржника кошти, стягнуті за рішенням суду.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року заяву залишено без задоволення.
 
Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що строк пред`явлення виконавчого листа для примусового виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2012 року закінчився. Обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого документа є звернення до суду із заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду. АТ «Правекс Банк» не надало належних і допустимих доказів на підтвердження дійсної причини втрати виконавчого листа. Наданий банком Акт від 04 квітня 2019 року щодо перевірки матеріалів кредитної справи № 595-003/07/Ф свідчить лише про відсутність виконавчого документа. 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року (повний текст якої складено 06 березня 2020 року) апеляційну скаргу АТ «Правекс Банк» залишено без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року - без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеної заяви є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.
 
30 березня 2020 року АТ «Правекс Банк» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення заяви.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що виконавчий лист в цій справі було видано 22 червня 2017 року, а тому строк пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчується 22 червня 2020 року. На підтвердження викладених у заяві обставин втрати виконавчих листів банком було надано Акт перевірки матеріалів кредитної справи. Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 січня 2019 року у справі № 916/215/15-г, Господарський процесуальний кодекс України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. Висновок щодо необґрунтованості ототожнення поняття поновлення строку на оскарження рішення та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа викладено у постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 922/2440/16.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Згідно з частиною першої статті 11 Закону № 1404-VIII строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.
 
Судами встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2007 року № 595-003/07Ф в розмірі 1 465 586,44 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 24 жовтня 2013 року після його апеляційного перегляду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакцій, чинній на час набрання рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2012 року законної сили, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справ про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не 
передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо  судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.
 
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII, відповідно до частини першої статті 12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
 
Пунктом 5 розділу ХІІІ Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
 
Виконавчий лист в цій справі видано за заявою стягувача 22 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 1404-VIII.
 
Вказаний виконавчий лист не було пред`явлено до виконання.
 
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
 
Залежно від напряму дії нормативно-правових актів у часі  дія закону в часі може бути прямою, зворотною або переживаючою (ультраактивною). Пряма дія полягає в тому, що новий нормативно-правовий акт або нова правова норма поширюється на факти й правовідносини, що виникли та/або існують після набрання ним чинності. Зворотна дія полягає в тому, що новий нормативно-правовий акт або нова правова норма застосовується до фактів та правовідносин, які існували до набрання цим актом (нормою) чинності. Переживаюча дія полягає в тому, що правова норма продовжує свою дію після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акта чи зміни відповідної його частини.
 
Суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності.
 
Пунктом 5 розділу ХІІІ Закону № 1404-VIII передбачено зворотну дію цього Закону для правовідносин щодо пред`явлення виконавчих документів, виданих до набрання чинності цим Законом.
 
Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що строк пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2012 року, яке набрало законної сили 24 жовтня 2013 року, закінчився 25 жовтня 2014 року.
 
Оскільки строк пред`явлення до виконання виконавчого документа закінчився і заявник не пред`явив його до виконання до моменту набрання чинності Законом № 1404-VIII, то норми цього Закону, зокрема й щодо строків пред`явлення його до виконання, на спірні правовідносини не розповсюджуються.
 
Встановивши, що строк пред`явлення виконавчого листа з виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2012 року закінчився 25 жовтня 2014 року і АТ «Правекс Банк», звертаючись із заявою про видачу дубліката цього виконавчого документа, не вказало поважних причин пропуску вказаного строку, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні заяви.
 
Посилання заявника на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21 січня 2019 року у справі № 916/215/15-г, за яким Господарський процесуальний кодекс України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу, є неспроможним, оскільки обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду з такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.
 
Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував, і не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Правекс Банк» на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 березня 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за заявою  Акціонерного товариства «Правекс Банк» про видачу дубліката виконавчого листа.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	С. О. Карпенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов