Справа № 341/116/19 
Провадження № 22-ц/4808/696/20 
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                               судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                               суддів                        Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,
секретаря                Бойчука Л.М.,
з участю                представника АТ «ДТЕК Західенерго»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2020 року під головуванням судді Гаполяка Т.В. у м. Галичі,
в с т а н о в и в:
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «ДТЕК Західенерго» про стягнення вихідної допомоги у розмірі 66 090,73 грн та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку, а саме за період з 12.01.2019 по 07.02.2019 у розмірі 19 468,54 грн.
Позовну заяву мотивував тим, що з 08 лютого 2006 року він працював на Бурштинській ТЕС АТ «ДТЕК Західенерго». Наказом від 10 січня 2019 року № 25-к його звільнили з роботи за власним бажанням з 11 січня 2019 року. При звільненні з ним не проведено повного розрахунку. Йому не виплатили премію за грудень 2018 року в розмірі 6 233 грн., яку обіцяли виплатити 07 лютого 2019 року.
У зв`язку з цим просив також згідно статті 117 КЗпП України стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме за період з 12 січня 2019 року по 07 лютого 2019 року в розмірі 19 468,54 грн.
Також відповідачем грубо порушувались умови колективного договору та законодавства про працю. Зокрема він не отримував оплати за надурочні години за приймання зміни, він не забезпечувався безоплатно газованою соленою водою та відповідно до статті 12 Закону України «Про ринок електричної енергії», не був застрахований.
За таких обставин, відповідач зобов`язаний при звільненні виплатити йому 66 090,73 грн вихідної допомоги у зв`язку з грубим порушенням законодавства про працю, колективного та трудового договору. Просив позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Судовий збір в розмірі 855,59 грн ухвалено компенсувати за рахунок держави.
Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій вказано, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм права, необґрунтовано та таке рішення підлягає скасуванню.
Апеляційна скарга обґрунтована мотивами викладеними у позовній заяві.
Крім того, апелянт зазначає, що суд помилково не взяв до уваги п. 1.2 Положення про преміювання в якому вказано, що премія за основні результати господарської діяльності передбачена для всіх працівників, які перебувають у штаті Товариства. Оскільки позивач на 28.02.2019 не перебував у штаті товариства у зв`язку із звільненням, тому всі належні кошти потрібно було йому виплатити 07.02.2019.
Суд у рішенні не навів мотивів неврахування фактів викладених у листі голови профкому Бурштинської ТЕС від 13.06.2017 № 129 щодо грубого порушення роботодавцем законодавства про працю, яке має місце у Бурштинській ТЕС.
Відповідач не надав суду доказів того, що працівників безоплатно забезпечують газованою солоною водою, що суд у свою чергу залишив поза увагою.
Крім того, суд порушив права позивача на розумний строк розгляду справи, оскільки справа розглядалася судом понад рік та, ухвалюючи оскаржене рішення, вчинив дискримінацію щодо трудових прав позивача.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, а виплату у розмірі 19 468,54 грн звернути до негайного виконання.
АТ «ДТЕК Західенерго» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечують проти доводів скарги з мотивів її необґрунтованості.
Відповідач у відзиві зазначає, що твердження апелянта про нарахування але не виплату премії за грудень 2018 року у розмірі 6 233,13 грн не відповідає дійсності. Відтак, премія за грудень 2018 року була нарахована апелянту в розмірі 3 487  грн, згідно наказу № 129-п від 28.01.2019 та виплачена йому 07.02.2019 шляхом перерахування на картковий рахунок коштів у розмірі 2 807,04, оскільки були утримані обов`язкові податки та збори у розмірі 679,98 грн.
Рішення про нарахування та виплату премії приймається у місяці наступному за звітним та виплачується до сьомого числа наступного місяця, тобто в день виплати заробітної плати.
Таким чином, на день звільнення 11 січня 2019 року апелянт не мав права на премію за грудень 2018, а у відповідача не було правових підстав для її виплати. Внутрішні нормативні акти та чинне законодавство про працю не містять норми про позачергове вирішення питання щодо преміювання працівника, який звільняється.
Позивач був ознайомлений із наказом про звільнення, про що свідчить його власноручний підпис з проставленням дати ознайомлення та отримав трудову книжку та розрахунковий листок з усіма належними нарахуваннями на день звільнення. Зауважень щодо оформлення наказу та трудової книжки, нарахованих сум в апелянта не було.
Відповідач зазначає, що на виконання умов колективного договору ДТЕК Бурштинська ТЕС забезпечило належний питний режим працівників. Також здійснюється поставка очищеної бутильованої питної води.
Відповідач провів страхування працівників та позивачу надано особисту картку Застрахованої особи, яка є свідченням його страхування.
Відповідач також зазначає, що на час розгляду справи немає жодного судового рішення про визнання дій адміністрації відповідача порушенням колективного договору.
Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду та не повідомили про причини неявки, тому розгляд апеляційної скарги відбувався без їх участі.
Вислухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював машиністом енергоблоку ВП «Бурштинська ТЕС» АТ «ДТЕК Західенерго».
Позивач 28 грудня 2018 року подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 11 січня 2019 року (а.с. 36).
Наказом № 25-к від 10 січня 2019 року директора ВП «Бурштинська ТЕС» АТ «ДТЕК Західенерго» ОСОБА_3 , звільнено ОСОБА_1 з роботи на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням. Визначено провести остаточний розрахунок, в т.ч. і виплату компенсації за невикористану відпустку (а.с. 37).
Наказом директора ВП «Бурштинська ТЕС» АТ «ДТЕК Західенерго» ОСОБА_3 , № 129-п від 28 січня 2019 року працівникам підприємства визначено виплату премії за основні результати господарської діяльності за грудень 2019 року (а.с. 60).
Відповідно до частин 1, 3 статті 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Відповідно до частини 1 статті 39 КЗпП України, строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі, зокрема, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору…
Відповідно до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зокрема, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.
Системний аналіз зазначених статей вказує на те, що виплата вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку здійснюється в разі припинення трудового договору з підстав порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору.
Трудовий договір між сторонами розірваний з ініціативи працівника на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням. За таких умов, у роботодавця не виникає обов`язку здійснити виплату вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з порушенням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обгрунтовано та відповідно до норм матеріального права відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення на користь позивача вихідної допомоги у розмірі 66 090,73 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
За змістом ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Частинами 2 та 3 ст. 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.
Аналогічні положення містить ст. 15 Закону України «Про оплату праці».
З аналізу наведених норм слідує, що підприємствам, установам, організаціям надано право самостійно вирішувати питання преміювання працівників через розробку положення про преміювання.
Положенням про преміювання визначається коло працівників, на яких поширюється чинність преміальної системи, показники, умови, розмір, терміни, а також порядок нарахування премій кожній категорії працівників.
Премія в основному виплачується в наступному після звітного місяці, після підведення підсумків роботи.
Тобто, якщо положенням про преміювання передбачено, що премія за результатами роботи за місяць нараховується не пізніше від місячного терміну після закінчення звітного періоду, тобто на момент звільнення термін виплати премії не настав, то виплата премії працівникові за результатами його роботи за звітний період після його звільнення не буде порушенням чинного законодавства.
Згідно зі ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до ст. 13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.).
Конференцією трудового колективу ПАТ «ДТЕК Західенерго» 16.12.2009 ухвалений Колективний договір, відповідно до умов якого система оплати праці в товаристві, її структура, строки і періодичність виплати заробітної плати, інші питання оплати праці працівників підприємства визначено у Положенні про оплату праці у ПАТ «ДТЕК Західенерго» (Додаток 3.1 до цього колективного договору) та у Положенні про преміювання працівників ПАТ «ДТЕК Західенерго» за основні результати господарської діяльності (Додаток 3.1.6 до додатку 3.1 до цього колективного договору (далі - Положення)
Пунктом 2.1 Положення визначено, що премія - це додаткова матеріальна винагорода, що виплачується працівнику до основної заробітної плати за виконання ключових групових та індивідуальних показників ефективності (далі - КПЕ) у звітному періоді.
Відповідно до п. 4.1 Положення на основі фактичних значень КПЕ формується додаток до наказу про нарахування та виплату премії по ВП (відокремлений підрозділ).
Згідно з п. 4.2 Положення наказ про нарахування та виплату премії по ВП готується відділом з управління компенсаціями та пільгами або працівником, призначеним відповідальним за супровід процедури преміювання у ВП, погоджується керівником департаменту з управління персоналом та підписується директором ВП або Генеральним директором у термін до 30-го числа місяця, наступного за звітним.
Пунктом 4.10 Положення визначено, що премія нараховується в місяці, наступному за звітним періодом (місяць, квартал) і виплачується одночасно з виплатою заробітної плати.
Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат.
Судом встановлено, що наказом директора відокремленого підрозділу «Бурштинська ТЕС» АТ «ДТЕК Західенерго» № 129-п від 28.01.2019 прийнято рішення про виплату премії за грудень 2018 року.
Відповідно до цього наказу ОСОБА_1 нарахована премія у розмірі 21,88 відсотків від окладу, що становить 3 487,02 грн і після проведених відрахувань виплачена позивачу 07.02.2019 в розмірі 2 807,04 грн.
Апеляційний суд вважає, що правильно встановивши наведені обставини та врахувавши норми матеріального права, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що на момент звільнення позивачу були виплачені всі суми, що належали йому. Виплачена ОСОБА_1 пізніше премія була нарахована позивачу за результатами господарської діяльності за грудень 2018 року, що відповідає положенню про преміювання працівників ПАТ «ДТЕК Західенерго» за основні результати господарської діяльності, яке є додатком до колективного договору ПАТ «ДТЕК Західенерго».
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог з вищенаведених підстав.
Посилання апелянта на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не застосував положень статей 116, 117 КЗпП України, які мають вищу юридичну силу, ніж положення про преміювання працівників ПАТ «ДТЕК Західенерго», не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються наступними доводами. Згідно ст. 15 Закону України «Про оплату праці» та ст. 97 КЗпП України підприємствам, установам, організаціям надається право самостійно вирішувати питання преміювання працівників через розробку положення про преміювання. Якщо положенням про преміювання передбачено, що премія за результатами роботи за місяць нараховується не пізніше від місячного терміну після закінчення звітного періоду, тобто на момент звільнення термін виплати премії не настав, то виплата премії працівникові за результатами роботи за звітний період після звільнення працівника не вважається порушенням чинного трудового законодавства.
Інші доводи скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції і суд дав їм належну правову оцінку.
Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд
       п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2020 року без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 червня 2020 року.

Судді:                                                                І.В. Бойчук

                                                                               В.Д. Фединяк

                                                                               В.А. Девляшевський