Постанова
Іменем  України      
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 369/5587/15-ц
 
провадження № 61-34464 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,                Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, приватний нотаріус Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Тимчук Володимир Олександрович, управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області,
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Іванової І. В., Сліпченка О. І.,
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Тимчука В. О., управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання недійсними: свідоцтва про право власності на земельну ділянку, рішень районної державної адміністрації та договору купівлі-продажу земельної ділянки.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла -                ОСОБА_6 , спадкоємцями померлої є її сини: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які успадкували, кожен по 1/3 частці житлового будинку по АДРЕСА_1 . 
На момент смерті їх матері - ОСОБА_6 за вищевказаним будинком була закріплена земельна ділянка площею 0,23 га, яка перейшла спадкоємцям                   у користування у порядку спадкування.
Позивачам стало відомо про те, що згідно з рішеннями Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 07 серпня 2014 року № 131/21 та від 04 вересня 2014 року № 134/11 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки ОСОБА_3 , затверджено його і передано останньому у власність земельну ділянку орієнтованою площею 0,1069 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. 29 вересня 2014 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про                         право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1069 га, кадастровий № 3222487201:01:007:5025.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2014 року вищезазначену земельну ділянку ОСОБА_3 відчужив на користь ОСОБА_4 .
Вважали, що вказані рішення сільської ради та свідоцтво про                         право приватної власності на земельну ділянку підлягають скасуванню, оскільки спірна земельна ділянка безпідставно надана у власність ОСОБА_3 за рахунок земельної ділянки площею 0,23 га, яка перейшла у тому числі їм, як спадкоємцям після смерті матері, у користування в порядку спадкування без її вилучення у встановленому законодавством порядку. 
Недійсним також є договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_3                        та ОСОБА_4 , оскільки його було вчинено під час судового розгляду іншої справи щодо цієї земельної ділянки, тобто порушено і публічний порядок,               і вимоги чинного законодавства. 
З урахуванням викладеного  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд визнати недійсними: рішення Хотівської сільської ради                     від 07 серпня 2014 року № 131/21 та від 04 вересня 2014 року № 134/11, свідоцтво про право приватної власності від 29 вересня 2014 року, видане на ім`я ОСОБА_3 . Також, просили скасувати: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу),                             від 29 вересня 2014 року про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку; реєстрацію у базі даних Державного земельного кадастру на ім`я останнього цієї земельної ділянки; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки                   від 23 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 жовтня 2014 року за ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку, скасувати державну реєстрацію у базі даних Державного земельного кадастру на ім`я ОСОБА_4 вищевказаної земельної ділянки.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області                              від 27 жовтня 2017 року у складі судді Усатова Д. Д. позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним рішення Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області              від 07 серпня 2014 року № 131/21 «Про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким надано ОСОБА_3 дозвіл на відведення у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 0,1069 га, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.
Визнано недійсним рішення Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 04 вересня 2014 року № 134/11 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1069 га, по АДРЕСА_1 , кадастровий № 3222487201:01:007:5025 у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства.
Визнано недійсним видане ОСОБА_3 свідоцтво про право власності від 29 вересня 2014 року на земельну ділянку,                             площею 0,1069 га, кадастровий № 3222487201:01:007:5025, розташовану по АДРЕСА_1 ,             з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень                                (з відкриттям розділу) від 29 вересня 2014 року індексний № 16120775 про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, кадастровий №3222487201:01:007:5025, по АДРЕСА_1 .
Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1069 га, кадастровий № 3222487201:01:007:5025, по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 у Державному земельному кадастрі.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1069га, укладений 23 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень                            від 23 жовтня 2014 року індексний номер 16686149 про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку, площею 0,1069 га, кадастровим № 3222487201:01:007:5025, розташовану по АДРЕСА_1 .
Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,1069 га, кадастровий № 3222487201:01:007:5025, розташованої по АДРЕСА_1 на ім`я                ОСОБА_4 в Державному земельному кадастрі.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після смерті матері - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до записів                  у погосподарських книгах Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області набули право спільного користування земельною ділянкою, площею 0,23 га, розташованою по АДРЕСА_1 .
Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської областіпередала ОСОБА_3 у власність частину земельної ділянки, площею 0,1069 га, закріпленої за будинком АДРЕСА_1 , яка перебуває                у спільному користуванні усіх співвласників цього будинку, а саме               ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому, рішення про вилучення спірної земельної ділянки зі спільного користування позивачів, так само як і рішення про припинення їх права користування, сільською радою не приймалось, чим порушено положення частини п`ятої статті 116 ЗК України. Таким чином, визнанню недійсними підлягають спірні рішення сільської ради, свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку, видане на ім`я ОСОБА_3 та укладений останнім договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки з ОСОБА_4 . 
Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23 жовтня 2014 року був укладений під час судового розгляду іншої справи щодо цієї земельної ділянки, ОСОБА_3 переслідував мету доказати законність передачі земельної ділянки йому у власність та для уникнення відповідальності за наведення недостовірних даних у документах й створення позивачам перешкод у відновленні порушених прав. Таким чином, вищевказаним правочином порушено публічний порядок, і вимоги чинного законодавства, тому на підставі положень статей 203, 215, 228 ЦК України               він є недійсним.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області задоволені, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено. 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що відсутні докази на підтвердження того, що сільською радою відносно позивачів приймалось рішення про надання їм у користування земельної ділянки біля успадкованого ними після смерті матері будинку. В архіві сільської ради відсутнє як рішення про виділення ним цієї земельної ділянки, так і запис у земельній шнуровій книзі чи погосподарській книзі. Таким чином, для припинення права власності чи користування земельною ділянкою, це право мало спочатку виникнути у позивачів у тому порядку, який передбачено положеннями ЗК України. Проте належних та допустимих доказів на підтвердження цього позивачами не надано. Оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки                                від 23 жовтня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не може бути визнаний недійсним на підставі положень статті 228 ЦК України, оскільки у цьому правочині відсутні ознаки порушення публічного порядку.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити у силі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                  від 13 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі                і витребувано цивільну справу № 369/5587/15-ц з Києво-Святошинського районного суду Київської області. 
У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями                 від 15 квітня 2020 року справу передано судді доповідачеві - ОСОБА_7 . 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 травня 2020 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що після смерті матері у позивачів та ОСОБА_3 , як спадкоємців останньої, виникло право спільної часткової власності на житловий будинок, унаслідок чого також перейшло право постійного користування земельною ділянкою, площею                 0,23 га, яка була закріплена за будинком. Право позивачів на користування спірною земельною ділянкою не припинилося, оскільки підстави, передбачені у статті 36 ЗК Української РСР, не настали, їх право підтверджується записами у погосподарській книзі сільської ради. Згідно з записами у погосподарських книгах за 1980-2010 роки площа присадибної земельної ділянки житлового будинку по АДРЕСА_1 залишилась незмінною, а саме 0,23 га, тобто спірна земельна ділянка площею 0,1069 га не вилучалась зі спільного землекористування позивачів і ОСОБА_3 , чим порушено їх права. Оспорюваний договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23 жовтня 2014 року порушує конституційні права і свободи позивачів на отримання у власність належної їм на праві постійного користування земельної ділянки, спрямований на незаконне заволодіння ОСОБА_3 спірною земельною ділянкою, тому відповідно до статей 203, 215, 228 ЦК України підлягає визнанню недійсним.  
Доводи осіб, які подали відзиви 
У серпні 2018 року ОСОБА_4 подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на його законність не впливають. Відсутні докази, що у позивачів виникло право користування спірною земельною ділянкою, тому при передачі у власність відповідача земельної ділянки їх права не порушено. Не підлягає застосуванню до спірних правовідносин положення статті 228 ЦК України.
У серпні 2018 року Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на його законність не впливають. На час подачі ОСОБА_3 заяви про передачу спірної земельної ділянки у власність вона належала до земель запасу, тому сільською радою правомірно було прийнято рішення                                    від 07 серпня 2014 року «Про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», від 04 вересня 2014 року «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки». 
У серпні 2018 року представник ОСОБА_3 -                 ОСОБА_5 - подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на його законність не впливають. Позивачі у встановленому законом порядку право на користування спірною земельною ділянкою не набули, тому їх права спірними рішеннями сільської ради та державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим на ім`я ОСОБА_3 , не порушені. Положення статті 228 ЦК України до спірних правовідносин,                        у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу, застосуванню не підлягають.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла - ОСОБА_6 , спадкоємцями померлої є її сини: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 листопада    1983 року спадкоємцями майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме житлового будинку по АДРЕСА_1 , стали її сини:                          ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у рівних частках кожний (а.с.5, т. 1).
05 березня 1997 року державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори Апишковою З. І. на ім`я ОСОБА_3 було видане ще одне свідоцтво про право на спадщину                         за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_6 , а саме 1/2 частки вищевказаного жилого будинку, є останній.
09 жовтня 2001 року державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори Сподіним І. Л. на ім`я ОСОБА_1 видане ще одне свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_6 , а саме 1/2 частки житлового будинку,               з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по                      АДРЕСА_1 , є її син ОСОБА_1 .
Рішення Києво-Святошинського районного суду від 22 квітня 2011 року                  у справі № 2-1215/11 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Києво-Святошинського бюро технічної інвентаризації, Першої Київської обласної державної нотаріальної контори про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, зобов`язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління юстиції в Київській області, ОСОБА_8 , про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину               за законом та визнання права власності на спадкове майно, визнані недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 березня             1997 року, видане на ім`я ОСОБА_3 , від 09 жовтня 2001 року, видане на ім`я ОСОБА_1 
20 вересня 2011 року державним нотаріусом Київського обласного нотаріального архіву Булавінцю О. Л. замість втраченого виданий дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 листопада 1983 року,           (що має силу оригіналу).
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була проведена державна реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок, за кожним на 1/3 його частку.
Рішення Києво-Святошинського районного суду від 27 травня 2015 року                     у справі № 369/7193/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, про поділ житлового будинку та надання права на земельну ділянку; за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про поділ житлового будинку,                    поділено у натурі житловий будинок по АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності за ОСОБА_3 на 36/100 часток житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також ОСОБА_1 та ОСОБА_2                          на 64/100 часток житлового будинку, господарських будівель і споруд, у тому числі на конкретні приміщення будинку, господарські будівлі та споруди.
Щодо спірної земельної ділянки судом установлено 
Рішенням виконавчого комітету Києво-Святошинської ради депутатів трудящих Київської області від 30 січня 1969 року надано дозвіл                   ОСОБА_6 будувати власний індивідуальний житловий будинок на ділянці, виділеній радгоспом « АДРЕСА_1 » по АДРЕСА_1 у розмірі 0,12 га (а.с. 7, т. 1).
Згідно з листом Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 28 серпня 2013 року відповідно до наказу дирекції радгоспу «Хотівський» від 08 грудня 1967 року та рішення виконавчого комітету Хотівської сільської ради депутатів трудящих Києво-Святошинського району Київської області від 17 липня 1968 року № 13 ОСОБА_6 відведено присадибну земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку, площею 0,12 га, по АДРЕСА_1 .
Відповідно до плану забудови садиби ОСОБА_6 (1969 року) зазначені конкретні межі, розміри та конфігурація вказаної земельної ділянки,                площею 0,12 га (а.с. 8, т. 1).
Згідно з наказом по радгоспу «Хотівський» від 08 червня 1972 року № 189 земельною комісією було встановлено, що ОСОБА_6 фактично користується земельною ділянкою площею 0,23 га, частина якої, площею                   0,09 га, нею зайнята самовільно, було прийнято рішення вилучити                                      у ОСОБА_6 захоплену площу 0,09 га і вважати її як присадибний фонд, використати його під індивідуальне будівництво (а.с. 10, т.1).
01 серпня 1972 року по радгоспу «Хотівський» був виданий наказ № 262, яким за ОСОБА_6 було закріплено в її користування вилучену площу земельної ділянки - 0,09 га та визначено загальну площу присадибної земельної ділянки у розмірі 0,23 га (а.с. 12, т. 1).
Виділення ОСОБА_6 у користування земельної ділянки у зазначеному розмірі, як працюючій у радгоспі «Хотівський», відповідало на той час чинному земельному законодавству. 
Відповідно до наданої Хотівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області виписки з земельно-шнурової книги та її супровідного листа від 04 жовтня 2013 № 481 за землекористувачем ОСОБА_6                     по АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку, площею 0,12 га, та земельна ділянка для ведення городництва, площею 0,11 га, загальною площею 0,23 га (а.с. 26, 13, 107, т. 1).
Рішенням Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 07 серпня 2014 року № 131/21 «Про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» ОСОБА_3 надано дозвіл на відведення у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 0,1069 га, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.
Рішенням Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 04 вересня 2014 року № 134/11 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1069 га,                      по АДРЕСА_1 , кадастровий № 3222487201:01:007:5025 у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства.
29 вересня 2014 року на підставі вищевказаного рішення сільської ради ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право                власності на земельну ділянку, площею 0,1069 га, кадастровий                                   № 3222487201:01:007:5025, розташовану по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
23 жовтня 2014 року ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки відчужив ОСОБА_4 спірну земельну ділянку. 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження                       у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає. 
У частині п`ятій статті 20 ЗК УРСР 1970 передбачено, що право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами у земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. 
Отже, документами, які підтверджують право землекористування, є записи про розміри земельної ділянки у земельно-шнуровій та погосподарських книгах сільських рад.
Судом установлено, що на підставі записів у погосподарській книзі Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на домогосподарство по АДРЕСА_1 станом на 1980 рік користувачами земельної ділянки, площею 0,23 га, були ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Відповідно до частини першої статті 90 ЗК УРСР 1970 права власності на жилий будинок, при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. 
Пункт 5 постанови Верховної Ради УРСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу УРСР» від 18 грудня 1990 року передбачав, що громадяни, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до відведення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними            у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.
Згідно із пунктом 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни,               які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. 
Відповідно до частини першої статті 29 ЗК України 1990 року та частин третьої, четвертої статті 142 ЗК України 2001 року припинення права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача проводиться за його заявою на підставі рішення відповідної ради.
Примусове припинення права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки могло відбуватись у судовому порядку, передбаченому частиною четвертою статті 29, частиною шостою статті 31 ЗК УРСР 1990 року та статті 143, частини десятої статті 149 ЗК України 2001 року. 
Таким чином, апеляційний суд, у порушення вищевказаних положень закону не врахував й не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після смерті матері - ОСОБА_6 відповідно до записів у погосподарських книгах Хотівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області набули право спільного користування земельною ділянкою, площею 0,23 га, розташованою по АДРЕСА_1 .
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що Хотівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області передала ОСОБА_3 у власність частину земельної ділянки, площею 0,1069 га, закріпленої за будинком АДРЕСА_1 , яка перебувала                у спільному користуванні усіх співвласників цього будинку, а саме               ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому, рішення про вилучення спірної земельної ділянки зі спільного користування позивачів, так само як і рішення про припинення їх права користування, сільською радою не приймалось, чим порушено положення частини п`ятої статті 116 ЗК України. 
Отже, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про визнання недійсними спірних рішень сільської ради, свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку, видане на ім`я ОСОБА_3 та укладений останнім договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки з ОСОБА_4 на підставі положень частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України. 
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Колегія суддів погоджується з доводами відповідачів про те, що положення частини першої статті 228 ЦК України, яка передбачає визнання правочину недійсним через порушення публічного порядку, не підлягають застосуванню  у спірних правовідносинах, проте ці доводи не спростовують правильне по суті й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, яким вірно застосовано                   статті 203, статті 215 ЦК України при визнанні недійсним спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .  
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Постанову апеляційного суду Київської області від 17 квітня 2018 року скасувати, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області                              від 27 жовтня 2017 року залишити у силі, виключивши з нього посилання на статтю 228 ЦК України. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова 
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк