ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2020 р.           Справа№ 911/2685/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Михальської Ю.Б. 
 
при секретарі судового засідання Найченко А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода»
на рішення Господарського суду Київської області від 27.02.2020 
у справі № 911/2685/19 (суддя Антонова В.М.)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Білоцерківська теплоелектроцентраль» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» 
про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Білоцерківська теплоелектроцентраль» (далі - ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль», позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» (далі - ТОВ «Білоцерківвода», відповідач) про визнання неправомірними дій відповідача та скасування нарахування плати за скид понаднормативних забруднень зі стічними водами у міську каналізацію у загальному розмірі 25  379,83 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відбір проб та розрахунок коштів за скид понаднормативних забруднень зі стічними водами у міську каналізацію було здійснено відповідачем за відсутності затверджених місцевих правил приймання стічних вод, а також на те, що показники забруднень зі стічними водами позивача у міську каналізацію не перевищують допустиме значення показників завислих речовин та речовин, що спливають, передбачених у додатку до Правил приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 № 316 (далі - Правила №316).
Рішенням Господарського суду Київської області від 27.02.2020 у справі № 911/2685/19 позов задоволено повністю.
Ухвалюючи вказане рішення, судом встановлено, що на момент відібрання у позивача проб стічних вод, що скидаються у каналізаційну мережу м. Біла Церква, місцеві правила приймання стічних вод не були приведені у відповідність до загальнодержавних Правил № 316, а відтак, відповідачем правомірно проведено нарахування плати за перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах споживача за показниками вищевказаних загальнодержавних Правил №316; під час відібрання проб 27.08.2019 було здійснено забір проб стічної води споживача для здійснення основного, паралельного та арбітражного аналізу; результати проведення паралельного аналізу проб стічних вод, які відібрані для підприємства споживача, в матеріалах справи відсутні; за результатами проведення аналізу арбітражної проби, яка відбиралася одночасно з контрольною пробою, акредитованою незалежною лабораторією, яка має право на проведення випробувань щодо визначення вмісту забруднюючих речовин, що скидаються підприємствами до систем централізованого водовідведення, було встановлено, що завислі речовини у стічних водах споживача не перевищують норму гранично допустимих показників, що містяться у загальнодержавних Правилах №  316.
З огляду на те, що відповідач у процесі розгляду справи правомірність результатів випробувань арбітражного аналізу стічних вод, з посиланням на належні, достовірні та допустимі докази не спростував та не довів, що такий аналіз було проведено працівниками лабораторії з порушенням нормативного документа -  КНД 211.1.4.039-95 «Методика гравіметричного визначення завислих (суспендованих) речовин в природних і стічних водах», суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність підстав для визнання неправомірними дій ТОВ «Білоцерківвода» щодо нарахування ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» плати за скид понаднормативних забруднень зі стічними водами у міську каналізацію у загальному розмірі 25  379,83 грн згідно виставленого рахунку №32 від 17.09.2019, та про скасування такої плати.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «Білоцерківвода» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийняте за нез`ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, у зв`язку з чим викладені у рішенні суду висновки не відповідають встановленим обставинам справи.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт наголошував на тому, що Правилами №  316 не передбачено, що у разі наявності різниці між результатами контрольної проби, зробленої лабораторією виробника, та арбітражної проби, зробленої незалежною лабораторією, під час розрахунку плати за скид понаднормативних забруднень зі стічним водами у міську каналізацію мають братися до уваги саме результати останньої; у своїй діяльності щодо випробувань стічних вод, відповідач керується чинними Порядком та Правилами № 316, якими не передбачена процедура розгляду результатів арбітражної проби; наявність значної різниці між результатами досліджень, зроблених лабораторіями ТОВ «Білоцерківвода» та ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія» лише викликає сумнів у достовірності результатів останньої; судом не враховано того, що позивачем жодним чином не доведено, що проведення аналізу проби стічних вод працівниками лабораторії ТОВ «Білоцерківвода» здійснювалось з порушенням нормативних документів, у тому числі, КНД 211.1.4.039-95 «Методика гравіметричного визначення завислих (суспендованих) речовин в природних і стічних водах»; враховуючи норми Правил №316 можна дійти висновку, що дані лабораторії ТОВ «Білоцерківвода» мають перевагу над даними інших лабораторій; працівники лабораторії ТОВ «Білоцерківвода» проводили аналіз проби одразу після її доставки в лабораторію, а лабораторія, проведення робіт якої було оплачено позивачем, проводила аналіз проби, яка певний період часу була в стані заморозки, що могло вплинути на заниження відповідних показників.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Білоцерківвода» на рішення Господарського суду Київської області від 27.02.2020 у справі № 911/2685/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 03.06.2020, встановлено ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Позивач скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошував на неправомірності дій відповідача з нарахування плати за скид понаднормативних забруднень зі стічними водами у міську каналізацію, з огляду на те, що такі показники не перевищують допустиме значення показників завислих речовин та речовин, що спливають, передбачених у додатку до Правил №316; вказані обставини підтверджуються даними Випробувальної лабораторії об`єктів довкілля ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія», яка є акредитованою Національним агентством з акредитації України та до якої позивач звернувся у відповідності до приписів Правил №316.
У судове засідання 03.06.2020 позивач явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась, враховуючи неподання ним клопотань про відкладення розгляду справи, а також те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування його пояснень, колегія суддів, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд скарги без його участі.
У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 27.02.2020 у справі № 911/2685/19 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
03.06.2020 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01.07.2013 між ТОВ «Білоцерківвода» (у тексті договору - виконавець) та Приватним акціонерним товариством «Білоцерківська теплоелектроцентраль»  (у тексті договору - споживач) було укладено договір № 1051/236-р про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення з протоколом узгодження розбіжностей до нього (далі - договір), предметом якого є надання виконавцем споживачеві послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (далі - послуги) у необхідних обсягах, встановлених нормативним розрахунком та відповідної якості, яку споживач зобов`язався своєчасно і у повному обсязі оплатити за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором (п. 1.1).
Пунктами 5.5.19, 5.5.21 договору встановлено, що споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечити якість власних стічних вод, які потрапляють до міської каналізації відповідно до норм допустимих концентрацій забруднюючих речовин, визначених додатком № 3 до цього договору та при засміченні каналізаційних мереж з вини споживача забрудненнями (жирами, осадами, грубо дисперсними зависами), відновити пропускну спроможність міської каналізаційної мережі за власний рахунок.
Згідно з п. 4.5. договору у разі перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах (додаток № 3) споживач здійснює оплату за послуги водовідведення згідно наданого виконавцем рахунку (із застосуванням коефіцієнта кратності відповідно «Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Біла Церква» (далі - Правила приймання стічних вод).
Величина перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах споживача визначається згідно результатів аналізів, відібраних з його контрольного колодязя, з врахуванням результатів аналізів відібраних з контрольних колодязів субспоживачів.
Відповідно до п.п. 12.1., 12.2. договору останній набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2013. Договір вважається переукладеним на наступний календарний рік на таких же умовах, якщо за один місяць до його припинення жодна зі сторін не заявить про закінчення строку його дії.
Додатком №3 до договору сторонами були погоджені допустимі концентрації забруднюючих речовин у стічних водах, які скидаються до міської каналізації, зокрема, допустима концентрація показника завислих речовин становить 242,0 г/м3.
З матеріалів справи вбачається, що 27.08.2019 представниками ТОВ «Білоцерківвода» з контрольного колодязя ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» за адресою: вул. І. Кожедуба, 361, м. Біла Церква, у присутності представника позивача були відібрані проби стічних вод для проведення аналізу з метою встановлення наявності забруднюючих речовин, що скидаються підприємством із стічними водами у каналізаційну мережу м.  Біла Церква, про що складено акт відбору проб стічної води від 27.08.2019 (а.с. 10, т. 1).
Зі змісту вказаного акту вбачається, що присутній при відборі представник ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» зауважень щодо відбору не мав.
За результатами лабораторних досліджень відібраних проб Випробувальною хіміко-технологічною лабораторією стічних вод ТОВ «Білоцерківвода» було виявлено перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у пробах стічних вод, а саме, виявлено завислі речовини у кількості 462,1 мг/дм3, про що складено Протокол випробувань №СВ-84 від 02.09.2019 (а.с.  32, т. 1).
У зв`язку з наведеними обставинами, ТОВ «Білоцерківвода» здійснило нарахування плати за скид наднормативно забруднених стічних вод до міських каналізаційних мереж ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» за період травень-серпень 2019 року у розмірі 25  379,83 грн та на вказану суму виставило позивачеві для оплати рахунок №32 від 17.09.2019, який разом з розрахунком було надіслано останньому листом вих. № 1-04/08-2967 від 16.09.2019 (а.с.  36-38, т. 1).
Як вбачається з листа вих. № 2018/02 від 24.09.2019 (а.с.  39, т. 1), надісланого ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» до ТОВ «Білоцерківвода», позивач не погодився з діями відповідача щодо виставлення рахунка на оплату коштів за скид до міської каналізації стічних вод із перевищенням концентрації забруднюючих речовин з тих підстав, що 11.09.2019 ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» було надіслано на адресу ТОВ «Білоцерківвода» лист за вих. № 1940/02 (а.с.  35, т. 1) з результатами випробувань арбітражної проби стічних вод, визначених у Протоколі № 0416 від 05.09.2019, виконаних ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія», у якому позивач просив взяти до уваги результати вимірювань завислих речовин у пробах стічних вод до міських каналізаційних мереж ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль», які складають 232  мг/дм3 і відрізняються від показників у наданому ТОВ «Білоцерківвода» Протоколі випробувань № СВ-84 від 02.09.2019, що складають 462,1 мг/дм3.
У відповідь на звернення позивача листом вих. № 1-04/09-3087 від 27.09.2019 відповідач повідомив, що у своїй діяльності щодо випробувань стічних вод керується чинним законодавством, а саме, Правилами приймання стічних вод, які не передбачають процедури розгляду результатів арбітражної проби. Оскільки лабораторія ТОВ «Білоцерківвода» є незалежною і акредитованою, відповідач вказав позивачеві, що результати аналізів, які нею здійснюються, є вірними та не можуть викликати сумнівів (а.с.  40, т. 1).
Листом вих. №2115 від 15.10.2019 позивач повідомив відповідача про те, що вважає рахунок № 32 від 17.09.2019 безпідставним та таким, що не підлягає оплаті, та одночасно висловив намір звернутись до суду щодо вирішення питання правомірності дій ТОВ «Білоцерківвода» відносно ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» (а.с.  48, т. 1).
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи вимоги чинного законодавства, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення вимог позивача, з огляду на наступне.
Статтею 11 Цивільного кодексу України  (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання вищевказаного договору, колегія суддів зазначає, що такий за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 
Частиною 2 ст. 901 ЦК України визначено, що положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Згідно зі статтею 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Відповідно до п. 3 ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території.
Частиною 1 ст. 70 Водного кодексу України встановлено, що скидання стічних вод у водні об`єкти допускається лише за умови наявності нормативів гранично допустимих концентрацій та встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, предметом доказування у даній справі є факт порушення позивачем норм чинного законодавства забрудненням стічних вод при скиді вод в міську каналізацію та правомірність нарахування відповідачем заборгованості за порушення чинних норм, які передбачають відповідальність за перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах мереж позивача.
При укладенні договору сторони визначили, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором за недотримання вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, а також Правил користування централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190, Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 05.07.1995 №30, Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №37 тощо (п. 6.1 договору).
Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» екологічні нормативи встановлюють гранично допустимі викиди та скиди у навколишнє природне середовище забруднюючих хімічних речовин, рівні допустимого шкідливого впливу на нього фізичних та біологічних факторів.
Частиною 6 ст. 33 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» закріплено, що екологічні нормативи розробляються і вводяться в дію центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, та іншими уповноваженими на те державними органами відповідно до законодавства України.
Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 19.02.2002 №37 «Про затвердження Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів та Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 за №402/6690, були затверджені відповідні Інструкція та Правила, які визначали підстави для стягнення плати за скид промислових стічних вод у системи каналізації населених пунктів.
Відтак, зазначені Інструкція та Правила були нормативно-правовими актами, якими станом на момент укладення договору було врегульовано порядок встановлення та стягнення плати за скиди промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів. Вказані нормативні акти поширювалися на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.
На виконання вищевказаних Інструкції та Порядку, відповідно до норм ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 25.12.2013 №424 було затверджено Правила приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Біла Церква, на які міститься посилання у договорі, укладеному між сторонами.    
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 №166-р «Про скасування деяких наказів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади» скасовано зокрема, наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, яким затверджено вищезазначені Інструкцію та Порядок. Розпорядження Кабінету Міністрів України набрало чинності 21.05.2017.
Разом з тим, 21.06.2017 набрала чинності прийнята 18.05.2017 нова редакція Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення».
Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», затвердження правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення віднесено до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
Відповідно до абз. 5 ст. 13 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення належить затвердження місцевих правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення відповідних населених пунктів.
Статтею 13-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» визначено, що місцеві правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення населеного пункту встановлюють вимоги щодо приймання стічних вод населеного пункту.
Місцеві правила розробляються на підставі та з урахуванням вимог правил приймання стічних вод та порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.
У разі, якщо відповідний орган місцевого самоврядування не прийняв рішення про затвердження місцевих правил, застосовуються правила приймання стічних вод, затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01.12.2017 № 316, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.01.2018 за № 56/31508, затверджено Правила приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядок визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення (далі - Правила № 316).
Відповідно до п.2 розділу І Правил № 316 останні поширюються на суб`єктів господарювання, які надають послуги з централізованого водовідведення (відведення та/або очищення стічних вод) (далі - виробники), на юридичних осіб незалежно від форм власності та відомчої належності, фізичних осіб - підприємців, фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність і взяті на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з Податковим кодексом України, які скидають стічні води до систем централізованого водовідведення або безпосередньо у каналізаційні очисні споруди (далі - споживачі).
Згідно з п.4 розділу І Правил № 316, на підставі цих Правил виробник розробляє місцеві Правила приймання, в яких враховують місцеві особливості приймання та очищення стічних вод, а також визначають ДК забруднюючих речовин, що можуть скидати до системи централізованого водовідведення. Місцеві правила приймання затверджуються органами місцевого самоврядування та є обов`язковими для виробників та споживачів.
Враховуючи наведене, з 15.01.2018 місцеві правила мали бути приведені у відповідність з вищевказаними Правилами приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення та Порядком визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод, затверджених центральним органом виконавчої влади.
Місцевим господарським судом враховано письмові пояснення відповідача стосовно того, що нові Правила приймання стічних вод до системи централізованого водовідведення м. Біла Церква були затверджені рішенням Білоцерківської міської ради № 4465-81-VII лише 31.10.2019. 
За таких обставин, оскільки місцеві правила не були приведені у відповідність з вищезазначеними нормативно-правовими актами станом на момент відібрання у позивача проб стічних вод з метою визначення вмісту забруднюючих речовин, що скидаються підприємством із стічними водами у каналізаційну мережу м. Біла Церква, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем правомірно здійснено розрахунок плати за перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах споживача відповідно до показників, що містяться в загальнодержавних Правилах № 316.
Пунктом 4 розділу VІ Правил № 316 встановлено, що для визначення вмісту забруднень у стічних водах споживачів використовуються дані лабораторії виробника, у разі її відсутності - інших лабораторій, що здійснюють свою діяльність у цій галузі відповідно до вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».
Разом з тим, відповідно до пункту 9 розділу VІ Правил № 316 передбачено, що у разі незгоди споживача з результатами даних лабораторії виробника щодо якості стічних вод згідно з аналізом контрольної проби, за результатами якого зроблено висновок про наявність у стічних водах споживача перевищень ДК забруднюючих речовин, споживач має право звернутися до незалежної лабораторії, що здійснює свою діяльність у цій галузі відповідно до вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», для проведення аналізу арбітражних проб, які відбираються одночасно з контрольною пробою і зберігаються належним чином виробником та споживачем.
Пунктом 3 розділу І Правил № 316 визначено, що арбітражна проба - частина контрольної проби, аналіз якої здійснюється за рахунок споживача за його незгоди з результатами аналізу контрольної проби, яку провів виробник; контрольна проба - проба стічних вод споживача (субспоживача), відібрана виробником з контрольного колодязя з метою визначення складу стічних вод, що відводяться до системи централізованого водовідведення виробника.
Так, з матеріалів справи вбачається, що під час відібрання проб 27.08.2019 представниками відповідача у присутності представника позивача було здійснено забір проб стічної води споживача для здійснення основного, паралельного та арбітражного аналізу.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, контрольну пробу було використано відповідачем з метою визначення вмісту забруднюючих речовин, що скидаються підприємством із стічними водами у каналізаційну мережу м. Біла Церква, про що Випробувальною хіміко-технологічною лабораторію ТОВ «Білоцерківвода» було складено Протокол випробувань № СВ-84 від 02.09.2019, згідно якого встановлено перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин в пробах стічних вод: завислі речовини - 462,1 мг/дм3 (а.с. 32, т. 1).
Результати проведення паралельного аналізу проб стічних вод, які відібрані для підприємства споживача, в матеріалах справи відсутні.
Арбітражну пробу, яка відбиралася одночасно з контрольною пробою, відповідно до акту відбору проб від 27.08.2019, згідно з актом про розпечатування арбітражної проби стічних вод від 03.09.2019 (а.с. 33, т. 1), яке відбулося за участю представників сторін, було передано позивачем з метою проведення арбітражного аналізу до незалежної лабораторії, що здійснює свою діяльність у цій галузі відповідно до вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», а саме, до Випробувальної лабораторії об`єктів довкілля ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія».
Відповідно до Протоколу № 0416 випробувань стічних вод від 05.09.2019 Випробувальною лабораторією об`єктів довкілля ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія» було встановлено, що завислі речовини у стічних водах споживача відповідно до показників, що містяться в загальнодержавних Правилах № 316, не перевищують норму та складають лише 232 мг/дм3 при гранично допустимих 300 мг/дм3 (а.с.  34, т. 1).
Як вбачається з матеріалів справи, Випробувальна лабораторія об`єктів довкілля ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія», як і Випробувальна хіміко-технологічна лабораторія ТОВ «Білоцерківвода», є акредитованою незалежною лабораторією, яка має право на проведення випробувань щодо визначення вмісту забруднюючих речовин, що скидаються підприємствами до систем централізованого водовідведення.
Разом з тим, відповідач не визнає результати проведення аналізу арбітражної проби стічних вод споживача, зафіксовані в Протоколі № 0416 випробувань стічних вод від 05.09.2019, посилаючись на те, що йому невідомо як проходила підготовка даної проби до виконання вимірювань, яким чином  проводилось саме випробування та чи виконувалась працівниками Випробувальної лабораторії об`єктів довкілля ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія» вимога п. 10 КНД 211.1.4.039-95 «Методика гравіметричного визначення завислих (суспендованих) речовин в природних і стічних водах», тоді як відбір проб стічних вод та аналіз контрольної проби проводився уповноваженими представниками Випробувальної хіміко-технологічної лабораторії ТОВ «Білоцерківвода». 
Крім того, як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі, відповідач наголошує на тому, що Правила № 316 не передбачають процедури розгляду результатів арбітражної проби, а встановлюють, що для визначення вмісту забруднень у стічних водах споживачів використовуються дані лабораторії виробника, і лише у разі її відсутності - інших незалежних лабораторій, що здійснюють свою діяльність у цій галузі відповідно до вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».
Суд апеляційної інстанції не може погодитися з такими доводами відповідача з огляду на наступне.
Як правильно зазначив місцевий господарський суд, в матеріалах справи наявні абсолютно протилежні за змістом результати аналізу проб стічних вод споживача (контрольної та арбітражної), відібрані одночасно з контрольного колодязя позивача уповноваженими представниками Випробувальної хіміко-технологічної лабораторії ТОВ «Білоцерківвода».
При цьому, в подальшому арбітражна проба була передана у відповідності до акту про розпечатування арбітражної проби стічних вод від 03.09.2019 в лабораторію ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія» без будь-яких зауважень чи застережень відповідача щодо порядку передачі проби для проведення арбітражного аналізу.
Колегією суддів також враховано, що місцевий господарський суд ухвалою від 23.01.2020 витребував у сторін спору письмові пояснення щодо можливості проведення незалежною експертною установою втретє випробування стічних вод відповідача з проби, що була отримана 27.08.2019, та чи є необхідність в експертному дослідженні порядку дотримання експертами Випробувальної лабораторії об`єктів довкілля ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія» та Випробувальної хіміко-технологічної лабораторії ТОВ «Білоцерківвода» Методики відбору проб і проведення лабораторного контролю стічних вод відповідача, що скидаються до систем каналізації населених пунктів.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали Господарського суду Київської області від 23.01.2020 позивач надав до суду письмові пояснення, в яких вказав про неможливість проведення незалежною експертною установою втретє випробування стічних вод ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» з проби, що була отримана 27.08.2019 представниками ТОВ «Білоцерківвода», у зв`язку з тим, що об`єм відібраної проби складає 1,0 дм3, в той час як відповідно до нормативного документа -  КНД 211.1.4.039-95 «Методика гравіметричного визначення завислих (суспендованих) речовин в природних і стічних водах» у п. 5.2 зазначено, що об`єм проби повинен бути не менше 2,0 дм3, а відступ від зазначених нормативів є недопустимим (а.с.  185-188, т. 1).
Відповідач у своїх поясненнях на вимогу ухвали повідомив, що в м. Києві та Київській області, окрім ТОВ «Білоцерківвода» та ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія», провести лабораторне дослідження проби стічної води може Державна установа «Інститут громадського здоров`я ім. О.М. Марзєєва Національної академії медичних наук України», однак цей інститут проводить дослідження проб стічних вод на предмет концентрації завислих речовин лише на договірних умовах з замовником, а відтак, результати дослідження, проведені вказаною установою не можуть бути використані судом як експертний висновок. Таким чином, на переконання відповідача, проведення аналізу проб стічних вод альтернативною та компетентною лабораторією, є ускладненим (а.с.  147-152, т. 1).
Щодо необхідності в експертному дослідженні порядку дотримання експертами Випробувальної лабораторії об`єктів довкілля ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія» та Випробувальної хіміко-технологічної лабораторії ТОВ «Білоцерківвода» Методики відбору проб і проведення лабораторного контролю стічних вод позивача, що скидаються до систем каналізації населених пунктів, сторони в своїх письмових поясненнях конкретної відповіді не надали, зазначивши лише, що лабораторії, які здійснювали аналіз контрольної та арбітражної проб стічних вод споживача, є акредитованими та незалежними, тому результати їх досліджень є вірними.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1, 3, 4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. 
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
На переконання колегії суддів, під час розгляду спору та дослідження наявних у справі доказів на предмет їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності, місцевим господарським судом правильно встановлено, що результати випробувань проби стічних вод споживача, зафіксовані як в Протоколі № СВ-84 від 02.09.2019, так і ті, що відображені в Протоколі № 0416 від 05.09.2019, мають однакове доказове значення для вирішення спору в даній справі, оскільки аналіз контрольної та арбітражної проб стічних вод, відібраних відповідно до акту відбору проб стічної води від 27.08.2019, був проведений уповноваженими представниками двох незалежних та акредитованих лабораторій, що здійснюють свою діяльність у відповідній галузі відповідно до вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».
Принцип змагальності (ст. 13 ГПК України) і принцип рівності сторін (ст.  7 ГПК України), які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Судом першої інстанції враховано, що за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому, доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №910/17819/17.
Так, в обґрунтування тверджень щодо відсутності підстав для оплати виставленого відповідачем рахунку № 32 від 17.09.2019 на оплату коштів за скид наднормативно забруднених стічних вод до міських каналізаційних мереж ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» за період травень-серпень 2019 року у розмірі 25  379,83 грн, позивачем було надано суду Протокол № 0416 випробувань стічних вод від 05.09.2019 Випробувальної лабораторії об`єктів довкілля ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія», яким було встановлено, що завислі речовини у стічних водах споживача відповідно до показників, що містяться в загальнодержавних Правилах № 316, не перевищують норму, що в свою чергу, свідчить про відсутність обов`язку у позивача на оплату виставленого відповідачем рахунку, складеного за результатами випробувань проби стічних вод споживача, зафіксованих у Протоколі № СВ-84 від 02.09.2019.
При цьому, ані під час розгляду справи місцевим господарським судом, ані під час апеляційного провадження у справі правомірність результатів випробувань стічних вод, оформлених протоколом № 0416 від 05.09.2019, відповідачем не спростовано та не доведено, що арбітражний аналіз було проведено працівниками Випробувальної лабораторії об`єктів довкілля ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія» з порушенням нормативного документа -  КНД 211.1.4.039-95 «Методика гравіметричного визначення завислих (суспендованих) речовин в природних і стічних водах».
Наведені у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі доводи відповідача про те, що йому невідомо яким чином проходила підготовка арбітражної проби до проведення аналізу та проводилося саме випробування, у зв`язку з чим  працівниками ТОВ «Центральна біохімічна лабораторія» могло бути недотримано вимог п. 10 КНД 211.1.4.039-95 «Методика гравіметричного визначення завислих (суспендованих) речовин в природних і стічних водах» щодо необхідності енергійного збовтування води в посудині перед проведенням аналізу, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи є припущеннями, що не ґрунтуються на жодних доказах.
Суд апеляційної інстанції враховує посилання апелянта на те, що Правилами №  316 не передбачено, що у разі наявності різниці між результатами контрольної проби, зробленої лабораторією виробника, та арбітражної проби, зробленої незалежною лабораторією, під час розрахунку плати за скид понаднормативних забруднень зі стічним водами у міську каналізацію мають братися до уваги саме результати останньої.
Разом з тим, приписами п. 9 Розділу VІ Правил № 316 передбачено право  споживача, у разі незгоди з результатами даних лабораторії виробника щодо якості стічних вод, звернутися до незалежної лабораторії, що здійснює свою діяльність у цій галузі відповідно до вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», для проведення аналізу арбітражних проб.
Відтак, на переконання колегії суддів, дане право споживача було б декларативним, у разі відсутності можливості, скориставшись відповідним правом, спростувати результати даних лабораторії виробника шляхом проведення відповідного дослідження незалежною лабораторією.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача та наявність підстав для визнання неправомірними дій ТОВ «Білоцерківвода» щодо нарахування ПрАТ «Білоцерківська теплоелектроцентраль» плати за скид понаднормативних забруднень зі стічними водами у міську каналізацію у загальному розмірі 25  379,83 грн згідно з виставленим рахунком № 32 від 17.09.2019, та про скасування такої плати, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 27.02.2020 у справі №911/2685/19 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «Білоцерківвода» має бути залишена без задоволення.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта. 
Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» на рішення Господарського суду Київської області від 27.02.2020 у справі № 911/2685/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 27.02.2020 у справі №911/2685/19  залишити без змін.
3. Матеріали справи № 911/2685/19  повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено 09.06.2020.

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                Ю.Б. Михальська