ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5388/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 березня 2020 року                                                                                           м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Єгорової Н.М.,
суддів                    - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,
при секретарі                    - Казюк Л.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Завод 410 ЦА" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИЛА:
У березні 2019 року позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт - податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 0000131402 від 08 січня 2019 року, яким стягнуто з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" 2611320, 87 грн.;
- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт - податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 0000141402 від 08 січня 2019 року, яким стягнуто з Державного підприємства "Завод 410 ЦА" 1700,00 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року позов задоволено частково: 
- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 0000131402 від 08 січня 2019 року, яким застосовано до Державного підприємства "Завод 410 ЦА" санкцію у розмірі 2611320, 87 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на навів жодних аргументів на підтвердження правомірності застосування до позивача частини 4 статті 6 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Офіс ВПП ДФС подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому зазначає, що позивачем, в ході виконання умов контракту, порушено ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» в частині несвоєчасного повернення коштів та ненадходження товару.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідності до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що Головним державним ревізором-інспектором відділу фінансових операцій управління аудиту 21 грудня 2018 року на підставі наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 13 вересня 2018 року №2329 здійснено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства при здійсненні зовнішньоекономічних операцій за контрактом № 660/08 від 03 березня 2017 року за період з 03 березня 2017 року по 31 жовтня 2018 року.
За результатами перевірки складено Акт від 21 грудня 2018 року №4247/28-10-14-02/01128297, в якому зазначено, що ДП "Завод 410 ЦА" уклало зовнішньоекономічний контракт N660/8 від 03 березня 2017 року з нерезидентом компанією "Avitech India Private Limited", відповідно до якого "Avitech India Private Limited" зобов`язується поставити ДП "Завод 410 ЦА" радіостанції Р-800 Л2Е у кількості 14 одиниць на загальну суму 944720 доларів США, але зазначений контракт у визначені в ньому строки виконано не було.
Вищезазначеним актом встановлено порушення позивачем статті 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а саме: несвоєчасне повернення грошових коштів у сумі 55000 доларів США та не надходження товару на суму 127196 доларів США, а також пункту 1 статті 9 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", а саме: порушення порядку декларування станом на 01 жовтня 2017 року, 01 січня 2018 року, 01 квітня 2018 року, 01 липня 2018 року, 01 жовтня 2018 року.
На підставі вищевказаного акта 08 січня 2019 року Офісом великих платників податків ДФС винесено податкове повідомлення-рішення №0000131402, в якому зазначено розмір штрафних санкцій за порушення термінів розрахунків у ЗЕД та порушення вимог валютного законодавства України у сумі 2611320 грн. 87 коп.
Також, 08 січня 2019 року на підставі вищезгаданого акта перевірки Офісом великих платників податків ДФС складено податкове повідомлення-рішення №0000141402, в якому зазначено розмір штрафних санкцій за порушення декларування у сфері ЗЕД у сумі 1700 грн.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Державне підприємство "Завод 410 ЦА" в особі Генерального директора В.В. Ганькевича (Покупець) і Avitech India Private Limited в особі директора Manoj Chandrakant Virkhare (Продавець) уклали контракт, згідно якого Продавець зобов`язується поставити вироби по цінам, в кількості, асортименті, в строки і на умовах, передбачених Контрактом в об`ємі специфікацій до нього (згідно специфікації №1 найменування товару - радіостанція Р-800 JI2E, загальна кількість - 14 шт, загальна сума - 944 720,00 дол. США (67 480,00 дол. США за одиницю).
Поставка товара відбувається на умовах СІР, 31 MCU, аеропорт Палам, м. Нью-Делі, Індія, згідно Інкотермс 2010.
Всі платежі мають здійснюватись в долларах США. Загальна сума Контракта складається із суми всіх специфікацій.
Згідно специфікації №1 строк поставки товару - протягом 90 календарних днів після отримання 60% передплати за кожну одиницю товару. Згідно пункту 8.1. Контракту у разі порушення Продавцем строків поставки, Продавець сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,3% від вартості оплаченого та недопоставленого товару за кожен день прострочки. Загальна сума пені не повинна перевищувати вартість не поставленого у строк Товару.
Всі банківські витрати в банку Продавця оплачує Продавець, всі банківські витрати в банку Покупця оплачуються Покупцем.
Згідно з пунктом 9.2. даного Контракту всі спірні питання, розбіжності і вимоги по даному Контракту підлягають розгляду в Міжнародному арбітражному суді при ТПП України. Мова розгляду - англійська.
Строк дії контракту - до 31 грудня 2017 року, а в частині гарантійних зобов`язань - до повного їх виконання сторонами.
На виконання умов даного контракту Державне підприємство "Завод 410 ЦА" 07 березня 2017 року перерахувало на користь нерезидента "Avitech India Private Limited" (Індія) попередню оплату на загальну суму 182 196,00 дол. США (граничний строк поставки товару - 03 вересня 2017 року).
Оскільки поставка товару нерезидентом не здійснена, нерезидент повернув частину суми попередньої оплати в розмірі 55 000,00 дол. США згідно виписок банку:
- від 08 вересня 2017 року в сумі 23 000,00 дол. США (в т.ч. комісія банку склала 27,00 дол. США);
- від 19 вересня 2017 року в сумі 22 000,00 дол. США (в т.ч. комісія банку склала 27,00 дол. США);
- від 11 жовтня 2018 року в сумі 10000,00 дол. США.
Перевіркою встановлено, що в ході виконання умов даного контракту порушено статтю 2 Закону України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (із змінами та доповненнями), в частині несвоєчасного повернення коштів в загальній сумі 45 000,00 дол. США та ненадходження товару на суму 127 196,00 дол. США, а саме: - кошти в сумі 23 000,00 дол. США (граничний термін повернення коштів - 03 вересня 2017 року) на рахунок підприємства, згідно виписки банку надійшли 08 вересня 2017 року, чим порушено законодавчо встановлені терміни розрахунків на 5 днів (04 вересня 2017 року- 08 вересня 2017 року); кошти в сумі 22 000,00 дол. США (граничний термін повернення коштів - 03 вересня 2017 року) на рахунок підприємства, згідно виписки банку надійшли 19 вересня 2017 року, чим порушено законодавчо встановлені терміни розрахунків на 16 днів (04 вересня 2017 року- 19 вересня 2017 року); товар на суму 137 196,00 дол. США (граничний термін надходження товару - 03 вересня 2017 року) на користь підприємства, станом на 04 травня 2018 року не надійшов (звернення в суд - 05 травня 2018 року), чим порушено законодавчо встановлені терміни розрахунків на 243 дні (04 вересня 2017 року-04 травня 2018 року). 
За наведених обставин податковий орган дійшов висновку, що позивачем порушено положення частини першої статті 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", згідно якої імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, - в разі коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
На підставі встановлених вище обставин та враховуючи ненадання відповідачем пояснень щодо наявності правових підстав для застосування до позивача частини 4 статті 6 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що податкове повідомлення-рішення від 08 січня 2019 року № 0000131402 є протиправним та підлягає скасуванню.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР (надалі - Закон № 185/94-ВР), виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг.
Відповідно до частини першої ст. 2 Закону № 185/94-ВР, імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.
Згідно з частиною четвертою ст. 6 Закону № 185/94-ВР, розрахунки за експортно-імпортними операціями суб`єктів космічної діяльності, визначених відповідно до статті 1 Закону України «Про космічну діяльність», а також суб`єктів літакобудування, що підпадають під дію норм статті 2 Закону України «Про розвиток літакобудівної промисловості», після перерахування авансових платежів за виконання робіт з виготовлення (розробки) агрегатів, систем космічних ракетних комплексів (космічних ракет-носіїв), космічних апаратів, наземного сегмента космічних систем та їх агрегатів, систем і комплектуючих, а також з розробки, виробництва, переобладнання, ремонту, модифікації, технічного обслуговування авіаційної техніки та авіаційних двигунів здійснюються у строк до 500 календарних днів.
Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо державної підтримки літакобудівної промисловості в Україні" від 20 січня 2010 року № 1814-VI внесено зміни до ряду законодавчих актів з метою створення умов для розвитку літакобудівної промисловості, забезпечення виконання суверенних зобов`язань держави, спрямованих на розвиток літакобудівної промисловості, збереження та збільшення робочих місць на підприємствах суміжних галузей, посилення цивільної та військової безпеки України, забезпечення конкурентоспроможності літаків, двигунів для них та авіаційного обладнання вітчизняного виробництва.
Абзацом 5 статті 2 Закону України "Про розвиток літакобудівної промисловості" від 12 липня 2001 року № 2660-111 визначено перелік суб`єктів літакобудування, щодо яких запроваджено тимчасові заходи державної підтримки, та який (перелік) формує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної промислової політики, та затверджує Кабінет Міністрів України.
В той же час, перелік суб`єктів літакобудування, щодо яких запроваджуються тимчасові заходи державної підтримки, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 2010 року №405.
Зокрема, згідно вказаного переліку до суб`єктів літакобудування, яким запроваджено державну підтримку віднесено Державне підприємство "Завод 410 ЦА".
Державне підприємство "Завод 410 ЦА" - державне підприємство авіаційної промисловості України, що здійснює діагностику, ремонт, технічне обслуговування, переобладнання і модернізацію літаків і вертольотів та входить до переліку підприємств, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.
Право надання вказаних послуг та виконання робіт Підприємством отримано, зокрема, відповідно до сертифікації за нормами і правилами європейської організації з безпеки в авіації EASA Part-145, PART-147, PART-66, PART-M тощо.
Відповідно до частини першої ст. 4 Закону № 185/94-ВР, порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
Як вбачається з оскарженого Позивачем податкового повідомлення-рішення Відповідача від 05 червня 2019 року, до Позивача застосовано відповідальність на підставі ст. 4 Закону № 185/94-ВР.
Проте, застосування санкції до резидентів, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, здійснюється виключно за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2, а не ст. 6 Закону № 185/94-ВР.
Більш того, згідно з п. 11 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій.
А Законом України «Про валюту і валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII (надалі - Закон № 2473-VIII), чинним з 07 липня 2018 року, визнано таким, що втратив чинність з дня введення в дію цього Закону, зокрема Закон №185/94-ВР.
Відповідно до частини п`ятої ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 816/65/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Крюківський вагонобудівний завод» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, заходи (їх вид та розмір) відповідальності, які підлягають застосуванню за вчинення платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно-правовими актами, чинними на час застосування такої відповідальності, зокрема прийняття відповідного податкового повідомлення-рішення.
Згідно з частиною першою ст. 13 Закону № 2473-VIII, Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів; Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України.
Відповідно до статей 6, 7, 15, 25, 44, 56 Закону України «Про Національний банк України», статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2019 року № 76-р «Про затвердження переліку товарів та (або) галузей економіки, для яких Національний банк має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження заходу захисту, передбаченого абзацом першим частини першої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції»», з метою врегулювання порядку здійснення банками валютного нагляду за дотриманням резидентами встановлених Національним банком України граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів Правлінням Національного банку України прийнято Постанову «Про встановлення винятків та (або) особливостей запровадження граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 14 травня 2019 року № 67 (надалі - Постанова № 67).
Пунктом 1 Постанови № 67 установлено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, визначені в пункті 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 02 січня 2019 року № 5 (зі змінами) (365 календарних днів), не поширюються на, зокрема товари, які використовуються для виконання робіт із виготовлення (розробки) агрегатів, систем космічних ракетних комплексів (космічних ракет-носіїв), космічних апаратів, наземного сегмента космічних систем та їх агрегатів, систем і комплектувальних виробів, а також із розробки, виробництва, переобладнання, ремонту, модифікації, технічного обслуговування авіаційної техніки та авіаційних двигунів для суб`єктів космічної діяльності, визначених відповідно до статті 1 Закону України «Про космічну діяльність», а також суб`єктів літакобудування, що підпадають під дію статті 2 Закону України «Про розвиток літакобудівної промисловості».
Отже, на час прийняття оскарженого позивачем податкового повідомлення-рішення відповідача (08 січня 2019 року), граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів на позивача, як суб`єкта літакобудування, що підпадає під дію статті 2 Закону України «Про розвиток літакобудівної промисловості», не поширювалися.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення від 08 січня 2019 року № 0000131402.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

          Суддя-доповідач                                                                                Н.М. Єгорова 
Судді                                                                                           Є.О. Сорочко 
                                                                                                              І.В. Федотов