ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua                                                       
Головуючий суддя у першій інстанції: Рідзель О.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2020 року                                                                                        Справа № 580/150/20
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді             Епель О.В., 
суддів:                                    Кузьмишиної О.М., Степанюка А.Г., 
за участю секретаря           Лісник Т.В.,  
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі

за позовом                     приватного акціонерного товариства 
«Первомайський кар`єр «Граніт»

до                               Центрального відділу Державної виконавчої служби 
                                        у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 

третя особа на стороні відповідача, 
яка не заявляє самостійні вимоги 
на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України 
Черкаської області

про                               визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.
13.01.2020 приватне акціонерне товариство «Первомайський кар`єр «Граніт» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України Черкаської області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило: визнати протиправним та скасувати рішення державного виконавця Центрального ВДВС м. Черкаси Постоєнка М.В., прийняте у формі постанови, про відкриття виконавчого провадження від 03.04.2018 ВП № 56094782 з примусового виконання виконавчого листа Черкаського окружного адміністративного суду від 19.01.2018 №  823/1540/17.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року було відкрито провадження у справі.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з цим позовом. 
Постановляючи зазначену ухвалу, суд виходив з того, що позивач був обізнаний про прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови ще в 2018 року та мав можливість ознайомитися з відповідними матеріалами виконавчого провадження у 2018 році, з`ясувати підстави та порядок її прийняття та, у разі незгоди, своєчасно звернутися до суду з позовом, а також з того, що наведені позивачем обставини не надають підстав вважати, що встановлений законодавством строк на оскарження рішень, які мають наслідком порушення прав або інтересів особи, що звертається за їх захистом, може бути поновлений у зв`язку з тим, що особа тривалий час не користувалася своїми правами та не вважала відносини спірними.
З огляду на таке, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом за відсутності поважних причин, а тому підстави для його поновлення відсутні.  
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що лише 16.12.2019 представник ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» вперше ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 56094782, завдяки чому отримав документи, що надали йому підстави для звернення до суду з цим позовом, та з`ясував, що в матеріалах вказаного виконавчого провадження відсутні документи, які б підтверджували повноваження особи, що підписала та подала до ВДВС заяву про примусове виконання рішення, за яким відкрито таке провадження.
Крім того, апелянт зазначає, що 26.12.2019 після ознайомлення з вказаними матеріалами виконавчого провадження він звернувся до суду, але його позов було повернуто як такий, що підписаний неуповноваженою особою (ухвала суду у справі № 580/4226/19), з чим апелянт не погоджується.
Також апелянт вказує, що після цього він ще раз вертався до суду з відповідним позовом (справа № 580/154/20), але його позов також не було прийнято до розгляду, і вже після цього ухвалою суду в цій справі (третій раз подання відповідного позову) провадження було відкрито, однак потім, суд залишив позовну заяву без розгляду, що на переконання апелянта є протиправним.
Разом з тим, апелянт вважає, що під час вирішення питання щодо залишення позовної заяви без розгляду суд першої інстанції безпідставно допустив до участі у справі неуповноваженого представника відповідача та порушив норми ст. 55 КАС України.
При цьому, апелянт вважає, що відповідач у цій справі повинен був доводити правомірність своїх дій та пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, а також, що матеріалами справи, на які послався суд першої інстанції не підтверджується направлення позивачу якихось конкретних документів, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях без установлення конкретної дати, до якої позивач міг звернутися до суду з цим позовом.
Водночас, позивач наполягає на тому, що він не знав про порушення свого права до ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 16.12.2019 і мав право звернутися до суду з цим позовом до 26.12.2019,  а також на тому, що ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження є правом, а не обов`язком сторони. 
З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала прийнята судом за неповно встановлених обставин цієї справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2020 було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено судовий розгляд справи.
У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Від третьої особи надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи.
Сторони, які були завчасно та належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду цієї справи, а також про можливість участі в розгляді справи в режимі відеоконференції, 05.05.2020 о 12:25 год. до зали судових засідань не з`явилися.
Клопотань про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не надходило.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання третьої особи про відкладення судового розгляду відмовлено та вирішено перейти до розгляду в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України, з урахуванням того, що наявні у справі матеріали є достатніми для її вирішення апеляційним судом, а позиція сторін висловлена в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.
Обставини, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, предметом судового оскарження у цій справі є постанова державного виконавця, винесена 03.04.2018.
Про прийняття державним виконавцем вказаної постанови позивачу було відомо у 2018 році, але до суду він не звертався.
У матеріалах виконавчого провадження ВП № 56094782 міститься список №  558 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, та копія фіскального чека, з яких вбачається, що 03.05.2018 на адресу ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» (м. Черкаси, вул. Маршала Красовського, 8) направлено відповідні документи.
Ухвалою господарського суду Черкаської області від 03.06.2019 у справі №  10/5026/290/2011 між кредиторами, зокрема ГУ ПФУ в Черкаській області, та позивачем затверджено мирову угоду, що стало підставою для закінчення виконавчого провадження № 56094782, постанова про відкриття якого є предметом даного адміністративного спору.
16.12.2019 представник позивача ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 56094782.
З цим позовом ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» звернулося до суду 13.01.2020.
Нормативно-правове обґрунтування.
Так, відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
У пункті 1 частини другої статті 287 КАС України визначено, що позовну заяву позовну заяву у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду..
Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, законодавством регламентовано спеціальний десятиденний строк оскарження до суду рішення, дій чи бездіяльності органу ДВС (його посадової особи), який обчислюється з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів або повинна була дізнатися про таке порушення.
При цьому, при оскарженні рішень державного виконавця у судовому порядку особою - стороною виконавчого провадження, остання має керуватися саме відповідною нормою КАС України. 
Аналогічний правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 826/6149/17, від 02.08.2018 у справі № 807/851/17, від 03.10.2018 у справі № 826/14749/17, від 25.10.2018 у справі № 813/3950/17.
Встановлення адміністративним процесуальним законодавством часових меж реалізації особою її права на судове оскарження обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.
При цьому, підставами для визнання поважними причин пропуску строку звернення з адміністративним позовом є виключно обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасної реалізації нею свого права та підтверджені належним чином. Тобто такі обставини повинні виключати будь-яку практичну можливість особи бути обізнаною з існуванням певних фактів, щоб вона не повинна була і не могла дізнатися про порушення свої прав, свобод чи інтересів до певного моменту.
Разом з тим, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).
У рішеннях Європейського суду з прав людини від 28.10.1998 по справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 по справі «Круз проти Польщі» зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Більш того, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ наголосив на тому, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика ЄСПЛ є джерело права.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом цього спору є рішення державного виконавця, тобто ця справа належить до категорії термінових і особливості звернення з таким позовом та прийняття його до розгляду судом визначаються ст. 287 КАС України, якою регламентовано скорочений десятиденний процесуальний строк на судове оскарження.
Разом з тим, перевіряючи доводи апелянта колегія суддів установила, що позивач є боржником у виконавчому провадженні № 56094782, яке відкрито постановою державного виконавця від 03.04.2018 на підставі виконавчого листа від 19.01.2018 № 823/15040/17, виданого Черкаським окружним адміністративним судом /т. 1 а.с. 60/.
У межах вказаного виконавчого провадження на позивача покладено обов`язок зі сплати боргу в розмірі 31404,44 грн.
Водночас, Господарським судом Черкаської області порушено у відношенні позивача порушено провадження у справі про банкрутство (ухвала суду від 14.02.2011 10/5026/290/2011).
Постановою державного виконавця від 03.04.2018 було зупинено виконавче провадження № 56094782 у зв`язку з надходженням ухвали Господарського суду Черкаської області від 14.02.2011 10/5026/290/2011 /т. 1 а.с. 39/.
03.05.2018 на адресу ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» (м. Черкаси, вул. Маршала Красовського, 8) направлено копії зазначених постанов державного виконавця від 03.04.2018.
Постановою державного виконавця від 15.07.2019 зазначене виконавче провадження поновлено /т. 1 а.с. 40/.
15.07.2019 державним виконавцем прийнято постанови ВП № 56094782 про стягнення виконавчого збору та про закінчення виконавчого провадження /т. 1 а.с. 62, 63/, копії яких позивачу направлено листом від 15.07.2019 /т. 1 а.с. 152/.
Отже, як було правильно встановлено судом, позивач міг та повинен був дізнатися про обставини, що як він вважає, вказують на порушення його прав та інтересів, ще у 2018 році після винесення державним виконавцем оскаржуваної у цій справі постанови від 03.04.2018, зокрема міг реалізувати своє право на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
Водночас, реалізація особою наданих їй прав залежить від її власного волевиявлення і тягар наслідків, які настають у разі пропуску певних темпоральних меж, покладається на власника відповідного права.
Отже, позивач своєчасно не скористався наданими йому правами та звернувся до суду за захистом зі спливом півтора року, тобто з пропуском спеціального десятиденного строку звернення з адміністративним позовом.
Доводи апелянта про те, що представник ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» лише 16.12.2019 вперше ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 56094782, завдяки чому отримав документи, що надали йому підстави для звернення до суду з цим позовом, та з`ясував, що в матеріалах вказаного виконавчого провадження відсутні документи, які б підтверджували повноваження особи, що підписала та подала до ВДВС заяву про примусове виконання рішення, за яким відкрито таке провадження, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ані до суду першої інстанції, ані в ході виконавчого провадження позивачем не було надано жодних доказів, які підтверджували наявність об`єктивних обставин, що унеможливлювали ознайомлення позивача з відповідними матеріалами виконавчого провадження до 16.12.2019. тобто, позивачем не доведено, що він не міг дізнатися про порушення своїх прав та інтересів до вказаної дати та своєчасно звернутися до суду з цим позовом.
Водночас, апеляційний суд відзначає, що позов у цій справі ПрАТ «Первомайський кар`єр «Граніт» подано лише 13.01.2020, тобто з пропуском 10-денного строку навіть від дати 16.12.2019.   
Водночас, твердження апелянта про те, що 26.12.2019 після ознайомлення з вказаними матеріалами виконавчого провадження він звернувся до суду, але його позов було повернуто як такий, що підписаний неуповноваженою особою (ухвала суду в іншій справі № 580/4226/19), з чим він не погоджується, а також про те, що після цього він ще раз вертався до суду з відповідним позовом (справа №  580/154/20), але його позов також не було прийнято до розгляду, і вже після цього ухвалою суду в цій справі (третій раз подання відповідного позову), судова колегія відхиляє, оскільки незгода особи із судовим рішенням відповідно до ст. 293 КАС України є підставою для його оскарження в апеляційному порядку, а не для звернення до суду з новим позовом. 
Крім того, такі обставини не підтверджують наявності достатніх правових підстав для поновлення особі пропущеного нею строку звернення до суду з іншим позовом.
Посилання апелянта на те, що відповідач у цій справі повинен був доводити правомірність своїх дій та пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, а також, що матеріалами справи, на які послався суд першої інстанції не підтверджується направлення позивачу якихось конкретних документів, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях без установлення конкретної дати, до якої позивач міг звернутися до суду з цим позовом, апеляційний суд приймає до уваги, однак зазначає наступне.
Так, регламентована частиною другою статті 77 КАС України презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі не є абсолютною і відповідно до частини першої цієї статті позивач також повинен довести ті обставини, на які він посилається. 
Втім, у даному випадку, позивачем ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не було надано належних і допустимих доказів у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, які б підтверджували наявність виключних об`єктивних обставин, що перешкоджали йому своєчасно звернутися до суду з цим позовом та надавали б суду підстави для поновлення відповідного процесуального строку. 
Доводи апелянта про те, що під час вирішення питання щодо залишення позовної заяви без розгляду суд першої інстанції безпідставно допустив до участі у справі неуповноваженого представника відповідача та порушив норми ст. 55 КАС України, спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що відповідачем у цій справі є Центральний відділ ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (з урахуванням ухвали суду першої інстанції від 26.02.2020 про заміну відповідача у справі) і саме представник зазначеного органу на підставі доручення від 11.01.2020 та відповідно до Положення про ЦВ ДВС у м. Черкаси ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Потоєнко М.В. /т.1 а.с. 69-74/ приймав участь при розгляді справи в суді першої інстанції.
Твердження апелянта про те, що зазначеною особою було подано до суду першої інстанції посвідчення, видане іншим органом, правонаступником якого є відповідач, не спростовують правильності висновків суду щодо пропуску позивачем строку звернення з цим позовом та відповідно до ст. 317 КАС України не є виключною правовою підставою для скасування ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду.
Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія приймає до уваги Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому зазначено, що при викладенні підстав для прийняття рішення суд повинен надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Крім того, у рішеннях ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №  30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом та відсутності поважних причин для його поновлення.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Отже, апеляційна скарга приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Черкаського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Первомайський кар`єр «Граніт» - залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 05 травня 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: