ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«01» червня 2020 року
м. Харків
справа № 640/19743/18-ц
провадження № 22ц/818/3166/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , представниця позивача - ОСОБА_2 , 
відповідачі - ОСОБА_3 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», Моторне (транспортне) страхове бюро України
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_3 , Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 березня 2020 року в складі судді Ніколаєнко І.В.
в с т а н о в и в:
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 04 березня 2018 року на перехресті вулиці Чернишевська № 90 та вулиці Леся Гончара в місті Харкові внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобіль «CITROEN C4», державний номер НОМЕР_1 , зазнав технічних пошкоджень.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2018 року у справі № 640/4231/18 ОСОБА_3 визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді.

Зазначив, що цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3 застраховано у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» відповідно до договору страхування АМ/1588606.

Вказав, що він повідомив страхову компанію про страховий випадок 17 травня 2018 року та подав до страхової компанії заяву про страхове відшкодування зі всіма документами, що вимагалися. Таким чином останнім днем для виплати страхового відшкодування було 15 серпня 2018 року.

З моменту звернення до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування ніяких дій зі сторони страховика вчинено не було. Навіть не направлено експерта для встановлення розміру матеріальної шкоди, завданої його автомобілю. Він неодноразово телефонував до страхової компанії, однак на дзвінки страховик не відповідав, жодних дій для виплати страхового відшкодування не вчиняв до цього часу, жодних повідомлень він не отримував.

31 серпня 2018 року незалежним експертом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 складено звіт про оцінку матеріального збитку, відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 64 269,79 грн. Витрати на проведення незалежної експертизи складають 1200,00 грн.

Зазначив, що розмір пені за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 16 серпня 2018 року по 18 жовтня 2018 року включно становить 4018,18 грн, розмір 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування за період з 16 серпня 2018 року по 18 жовтня 2018 року включно - 338,08 грн, розмір інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування за вересень 2018 року - 1221,13 грн.

04 жовтня 2018 року він направив претензії та скарги про виплату страхового відшкодування до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», Моторного (транспортного) страхового бюро України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Зазначив, що йому відомо, що страхова компанія, у якій застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3 знаходиться на грані банкрутства, тому відмова у відшкодуванні шкоди за рахунок винуватця дорожньо-транспортної пригоди фактично поставить його у дуже скрутне становище на тривалий час, що є порушенням його законних прав та інтересів.

Посилався на те, що винуватець дорожньо-транспортної пригоди також не відшкодував йому розмір матеріальної шкоди, тому у нього виникає солідарний обов`язок по відшкодуванню завданої шкоди разом із страховою компанією.

Вказав, що внаслідок дій та бездіяльності відповідачів йому була спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10 000,00 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь суму матеріальних збитків в розмірі 64 269,79 грн, суму витрат на проведення незалежної експертизи у розмірі 1200,00 грн; стягнути солідарно з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь суму пені за період з 16 серпня 2018 року по 18 жовтня 2018 року в розмірі 4018,18 грн, трьох відсотків річних за період з 16 серпня 2018 року по 18 жовтня 2018 року - 338,08 грн, інфляційних втрат за вересень 2018 року - 1221,13 грн; стягнути солідарно з ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», Моторного (транспортного) страхового бюро України на його користь суму моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн та судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 62 769,79 грн, суму витрат на проведення незалежної експертизи в розмірі 1200,00 грн, суму пені за період з 16 серпня 2018 року по 18 жовтня 2018 року - 4018,18 грн, трьох відсотків річних за період з 16 серпня 2018 року по 18 жовтня 2018 року - 338,08 грн, інфляційних витрат за вересень 2018 року - 1221,13 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000,00 грн; стягнуто з ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 810,47 грн по 270,16 грн з кожного; в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 та Моторне (транспортне) страхове бюро України подали апеляційні скарги, в яких ОСОБА_3 просив рішення суду скасувати в частині стягнення з нього грошових коштів, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог до нього відмовити в повному обсязі та стягнути з позивача на його користь судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги. Моторне (транспортне) страхове бюро України просив рішення суду змінити, задовольнивши позовні вимоги частково та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» матеріальну шкоду, суму витрат на проведення незалежної експертизи, пеню, 3% річних, інфляційні втрати та судовий збір, а також стягнути з ОСОБА_3 суму моральної шкоди і судовий збір.

При цьому, ОСОБА_3 вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що оскільки його цивільно-правову відповідальність застраховано, необхідно застосувати правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, так як страхова сума за полісом № АМ/1588606 в розмірі 100 000,00 грн повністю покриває розмір матеріального збитку в розмірі 64 269,79 грн, тому його відповідальність в даному випадку відсутня; що позивач звертався до страховика, однак йому не відмовлено у виплаті страхового відшкодування; що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб відсутні відомості про припинення Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» в результаті ліквідації та/або визнання банкрутом, отже дана обставина не може бути підставою для стягнення; що чинним законодавством не передбачено солідарної відповідальності щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; що дія статті 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, отже безпідставними є вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та 3% річних; що позивач не довів належними та допустимими доказами завдану йому під час дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду; що 25 березня 2018 року позивач отримав від нього 1500,00 грн в рахунок погашення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 04 березня 2018 року. Отримані кошти є повним відшкодуванням йому матеріальних збитків та моральної шкоди. Претензій до нього, як він зазначив в розписці, не має та в майбутньому мати не буде. Однак отримавши кошти, позивач пред`явив до суду позов.

Моторне (транспортне) страхове бюро України вважав, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3 застраховано у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», яка не виконала свої зобов`язання; що бюро, в разі настання цивільно-правової відповідальності особи, яка керує транспортним засобом, відповідальність якої не було застраховано, несе не солідарну відповідальність, а відповідає в межах розміру страхової суми, визначеної Законом; що навіть з припиненням Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» членства у МТСБУ, дана страхова компанія позбавляється права укладати будь-які нові договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, однак зобов`язана виконувати свої зобов`язання за вже укладеними нею договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» не ліквідовано та не визнано банкрутом із затвердженням ліквідаційного балансу, тому підстав для здійснення виплати за колишнього учасника бюро за зобов`язаннями товариства відсутні; що інфляційні втрати, пеня, 3% річних не є шкодою в розумінні чинного законодавства; що матеріали справи не містять відомостей щодо прострочення бюро виконання грошового зобов`язання перед позивачем, тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним; що у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» та МТСБУ не виникає зобов`язання відшкодувати моральну шкоду при відсутності у постраждалого ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортній пригоді.

05 травня 2020 року та 15 травня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представниці ОСОБА_1 надійшли відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України, в яких ОСОБА_1 та його представниця вважали рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначили, що наявність чи відсутність договору страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу ніяким чином не впливає на обов`язок особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, відшкодувати моральну шкоду. Вказав, що вина ОСОБА_3 доведена судовим рішенням, а вина страхової компанії та МТСБУ полягає у їх бездіяльності щодо виплати йому страхового відшкодування, тому відповідачі повинні нести солідарну відповідальність щодо відшкодування моральної шкоди. Посилався на те, що він дійсно отримав від ОСОБА_3 1500,00 грн, про що написав відповідну розписку, однак у той час був у стані сильного душевного хвилювання, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, також ця розписка була написана під впливом обману зі сторони ОСОБА_3 та під впливом помилки. Ця сума була передана на здійснення МРТ його голови після дорожньо-транспортної пригоди. Вважав, що, виходячи з принципів добросовісності і розумності правочину, сума в розмірі 1500,00 грн ніяким чином не може покрити всю завдану йому матеріальну та моральну шкоду. Зазначив, що згідно з даними ЄДРПОУ Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на даний час знаходиться в стані припинення. Він має право звертатися з вимогами про відшкодування шкоди як до самого винуватця дорожньо-транспортної пригоди, так і до страхової компанії. Вважав, що нормами чинного законодавства та практикою Верховного Суду не заборонено нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені за прострочення виплати страхового відшкодування.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3 , Моторного (транспортного) страхового бюро України необхідно задовольнити, рішення суду в оскаржуваній частині - скасувати.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що цивільно - правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 квітня 2018 року у м. Харкові на перехресті вулиці Чернишевської та вулиці Олеся Гончара, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «SKODA OCTAVIA TOUR», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись другорядною дорогою, не надав перевагу автомобілю «CITROEN С4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 

В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 станом на 04 березня 2018 року застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1588606.

Згідно з цим договором страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну, - 100 000,00 грн, розмір франшизи - 0,00 грн (а.с.16).

Постановою судді Київського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2018 року по справі № 640/4231/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн (а.с.18).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_3 , власником автомобіля марки «CITROEN», модель С4 , номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 (а.с.17).

12 березня 2018 року ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» подав повідомлення потерпілої особи про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.15).
17 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.14).

Із звіту № 314/2018 про оцінку автомобіля «CITROEN С4», державний номер НОМЕР_1 , складений 31 серпня 2018 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 вбачається, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «CITROEN С4», державний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді станом на 04 березня 2018 року без урахування величини втрати товарної вартості складає 64 269,79 грн (а.с.22-42).

Згідно копії квитанції № 357861, серія ААЗ, вартість складання вказаного звіту становить 1200,00 грн (а.с.43).

04 жовтня 2018 року ОСОБА_1 на адресу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» направив претензію щодо виплати страхового відшкодування від 03 жовтня 2018 року (а.с.44-48).

04 жовтня 2018 року ОСОБА_1 на адресу Моторного (транспортного) страхового бюро України направив скаргу щодо виплати страхового відшкодування від 03 жовтня 2018 року (а.с.49-52).

04 жовтня 2018 року ОСОБА_1 на адресу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг направив скаргу про порушення законодавства України про страхування від 03 жовтня 2018 року (а.с.53-56).

Матеріали справи містять копію розписки ОСОБА_1 від 25 березня 2018 року, з якої вбачається, що він 25 березня 2018 року отримав грошові кошти від ОСОБА_3 в сумі 1500,00 грн в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 04 березня 2018 року. В розписці зазначено, що отримані ним кошти є повним відшкодуванням спричиненої йому матеріальної та моральної шкоди, тому претензій до ОСОБА_3 він не має і в майбутньому мати не буде (а.с.114, 163).

08 липня 2019 року ОСОБА_1 на адресу Моторного (транспортного) страхового бюро України направив заяву про виплату страхового відшкодування від 05 липня 2019 року (а.с.138-140).

Із листів про надання документів від 15 липня 2019 року № 3.1-05/22084 та 29 липня 2019 року № 3.1-05/23860 вбачається, що Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомив ОСОБА_1 про те, що відповідно до рішення Президії МТСБУ від 16 травня 2019 року (протокол) № 442/2019 з 15 червня 2019 року по 30 вересня 2019 року МТСБУ буде здійснювати прийом заяв та документів для врегулювання страхових випадків за договорами «СТ «Домінанта» та запропонував надати відповідні документи для їх розгляду (а.с.142, 143).

Із інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який є загальнодоступним вбачається, що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» з 13 червня 2019 року перебуває в стані припинення, однак не ліквідовано.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду  від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, з огляду на таке.

Матеріали справи свідчать про те, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1588606.

Згідно з цим договором страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 200 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну, - 100 000,00 грн, розмір франшизи - 0,00 грн.

Із звіту № 314/2018 про оцінку автомобіля CITROEN С4, державний номер НОМЕР_1 , складений 31 серпня 2018 року вбачається, що матеріальний збиток без урахування величини втрати товарної вартості складає 64 269,79 грн.

Встановивши, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди, завданої йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до частини восьмої статті 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин страхувальник за договором страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

Відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Абзацом 2 пункту 22.1, пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» уразі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Відповідно до пункту 39.1 статті 39  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з підпунктом «ґ» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на викладене, позивач повинен вимагати кошти за майнову шкоду з страхової компанії, а у разі завершення процедури ліквідації Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» та внесення до реєстру відомостей про припинення товариства - від МТСБУ.

Враховуючи викладене, а також те, що на даний час ще не завершена процедура ліквідації та не внесено до реєстру відомостей про припинення Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», колегія суддів приходить до висновку, що позивач повинен вимагати страхову виплату лише з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03 квітня 2019 року у справі № 127/12199/15-ц (провадження № 61-30204св18), від 24 липня 2019 року у справі № 12722011/15-ц (провадження № 61-19440св18), від 14 серпня 2019 року у справі № 761/36287/16-ц (провадження № 61-34178св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 381/1625/14-ц (провадження № 61-25678св18).

Не погоджується колегія суддів з висновком суду щодо солідарного стягнення з відповідачів суми витрат на проведення незалежної експертизи, виходячи з наступного.

Пунктами 34.2, 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 повідомив Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про дорожньо-транспортну пригоду, однак страхова компанія не виконала вимоги вказаного Закону, у зв`язку з чим позивачем самостійно обрано експерта для визначення розміру шкоди, тому саме з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» підлягає стягненню ці витрати, які становлять 1200,00 грн.

Щодо солідарного стягнення судом з відповідачів пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, колегія суддів виходить з наступного.

Так, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку з чим рішення судів у цій частині також є необґрунтованими.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення (підпункт 6.6.2 договору страхування від 16 травня 2013 року).

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Сума пені за період з 16 серпня 2018 року по 18 жовтня 2018 року в розмірі 4018,18 грн, трьох процентів річних за період з 16 серпня 2018 року по 18 жовтня 2018 року - 338,08 грн та інфляційних втрат за вересень 2018 року - 1221,13 грн підлягає стягненню тільки з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», в якій застраховано цивільно - правову відповідальність винуватця дорожньо - транспортної пригоди, та не підлягає солідарному стягненню з відповідачів, як зазначено в рішенні суду, що є порушенням вимог частини 1 статті 13 ЦПК України.

Що стосується стягнення моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

За правилами, передбаченими статтями 16, 23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, приниженні честі, гідності та ділової репутації.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. 
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ,  заподіяних  фізичній  чи  юридичній  особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Тобто, необхідно з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до ст. 137 ЦПК України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому необхідно з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стягуючи солідарно з ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн, суд першої інстанції виходив з характеру правопорушення та вимог розумності і справедливості, взяв до уваги душевні переживання позивача під час дорожньо-транспортної пригоди та пошкодження автомобіля, порушення нормального способу життя, пов`язаного з неможливістю користування автомобілем.

Проте, ухвалюючи рішення в цій частині, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 1500,00 грн, що не заперечується і позивачем в якості відшкодування, зокрема, і моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 04 березня 2018 року, про що ОСОБА_1 написав відповідну розписку. Крім того, ОСОБА_1 в розписці зазначив, що претензій до ОСОБА_3 не має та в майбутньому мати не буде.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 ще до звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом, відшкодував завдану ним моральну шкоду, тому підстав для її стягнення не вбачається. 

Посилання ОСОБА_1 на те, що він писав відповідну розписку у стані сильного душевного хвилювання, не усвідомлюючи значення своїх дій, та не міг керувати ними, під впливом обману зі сторони ОСОБА_3 та помилки, і ця сума ніяким чином не може покрити всю завдану йому матеріальну та моральну шкоду, колегія суддів не приймає, оскільки належних та допустимих доказів (зокрема, судової експертизи щодо психологічного стану позивача) щодо зазначеного позивачем матеріали справи не містять. 

Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, тому ані у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», ані у Моторного (транспортного) страхового бюро України немає підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, яка йому завдана ушкодженням транспортного засобу, у зв`язку з чим рішення суду в цій частині також підлягає скасуванню. Сума в розмірі 1500,00 грн, яку отримав ОСОБА_1 від ОСОБА_3 , є справедливою компенсацією за моральні хвилювання, пов`язані саме з дорожньо - транспортною пригодою.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.

Законодавство України, чинне як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час перегляду справи апеляційним судом, не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого.

Відтак, помилковим є висновок суду першої інстанції про стягнення солідарно з відповідачів страхового відшкодування, пені, трьох процентів річних від простроченої суми, а також інфляційних втрат.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18). 

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку в оскаржуваній частині про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі.

За таких обставин рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а апеляційні скарги - задоволенню.

В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційні скарги задоволено, судовий збір за подачу апеляційних скарг в розмірі 2431,40 (1215,70+1215,70) підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України по 1215,70 грн кожному.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 , Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 березня 2020 року в оскаржуваній частині - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в цій частині - задовольнити.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 62 769,79 грн, суму витрат на проведення незалежної експертизи в розмірі 1200,00 грн, суму пені за період з 16 серпня 2018 року по 18 жовтня 2018 року - 4018,18 грн, трьох відсотків річних за період з 16 серпня 2018 року по 18 жовтня 2018 року - 338,08 грн, інфляційних витрат за вересень 2018 року - 1221,13 грн.
В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір за подачу апеляційних скарг в розмірі 2431,40 по 1215,70 грн кожному.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 01 червня 2020 року.