ПОСТАНОВА 
Іменем України

30 квітня 2020 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 398/1844/19
провадження № 22-ц/4809/570/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах:  Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І., 
за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І., 
учасники справи:  
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: 
приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу 
Бондар Ірина Михайлівна, 
приватний виконавець виконавчого округу Кіровоградської області 
Золотарьова Тетяна Валентинівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Нерода Л. М.) від 13 грудня 2019 року, 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), зазначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірину Михайлівну та приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьову Тетяну Валентинівну, про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 31 січня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною та який зареєстрований у реєстрі для вчинення нотаріальних дій під № 130.

Позивач мотивував свій позов тим, що за зверненням АТ КБ «ПриватБанк» приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинила оспорюваний виконавчий напис за якими з метою погашення заборгованості  ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 1036422,94 грн звернено стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності та переданий в іпотеку банку за іпотечним договором від 17 квітня 2008 року. Приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т. В. відкрито виконавче провадження № 56225986 по виконанню вказаного виконавчого напису нотаріуса. Позивач вважає, що всупереч Закону виконавчий напис видано про стягнення заборгованості за межами позовної давності, Крім того, ця заборгованість є спірною так, як вона визначена раніше ухваленим рішенням суду і відрізняється від тієї, яка зазначена у виконавчому написі. Він вважає вимоги банку неправомірними. Приватний нотаріус Бондар І. М. не пересвідчилася у безспірності нарахованої йому банком заборгованості та безпідставно задовольнила заяву банку. 
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Суд визнав виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., вчинений 31 січня 2018 року і зареєстрований у реєстрі для вчинення нотаріальних дій під № 130, про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з господарсько - побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч ст. 8 Закону України «Про нотаріат» стягнута за виконавчим написом нотаріуса заборгованість не являється безспірною з огляду на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2010 року по справі № 2/70/10, а також на те, що з для виникнення у АТ КБ «ПриватБанк» права вимоги до ОСОБА_1 минуло понад три роки.
Короткий зміст апеляційної скарги та відзивів на неї
Не погоджуючись з рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2019 року, відповідач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою у якій просив суд апеляційної інстанції скасувати вказане рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги полягають тому, що, на думку відповідача, виконавчий напис був вчинений нотаріусом відповідно до приписами ст. 87, 88 Законом України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та на підставі документів, які підтверджують безспірність заборгованості ОСОБА_1 перед банком. Позивач не надав суду свого розрахунку заборгованості, а рішення суду, на яке посилався суд першої інстанції, боржник не виконав. Окрім того, застосування судом ст. 88 Закону України «Про нотаріат» суперечить практиці Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24 жовтня 2019 року по справі № 916/313/18.
Позивач та інші учасники справи не використали свого права, передбаченого ст. 360 ЦПК України, і відзивів на апеляційну скаргу до суду не надали.
Учасники справи були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (судових повісток), але в судове засідання не з`явилися без зазначення причин неявки.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Крім того, згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Розглянувши справу у судовому засіданні 30 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кропивницького апеляційного суду ухвала це судове рішення (постанову). 
Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини 
17 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KGALGA01580016, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 116750,00 грн на строк з 17 квітня 2008 року по 17 квітня 2018 року за умови сплати позичальником банку процентів у розмірі 1,42 % за кожен місяць користування кредитом на суму залишку заборгованості та здійснення щомісячних платежів до 20 числа місяця, згідно з графіком.
З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 17 квітня 2008 року № KGALGA01580016, між ОСОБА_1 і ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено іпотечний договір від 17 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І. В., зареєстрований у реєстрі для вчинення нотаріальних дій за № 1708. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 передав банку в іпотеку свій житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
25 лютого 2010 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_1 вимогу (лист № 329) про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором, а сааме вимагав: повернути суму кредиту в повному обсязі, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції у тижневий термін.
Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2010 року, ухваленим у цивільній справі № 2-70/10 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 звернуто стягнення на будинок загальною площею 52,20 кв. м з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок заборгованості за кредитним договором № KGALGA01580016 від 17 квітня 2008 року, яка станом на 14 квітня 2009 року становила 114080,00 грн шляхом продажу банком предмета іпотеки. 
31 січня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі для вчинення нотаріальних дій за № 130, яким запропоновано стягнути з боржника ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № KGALGA01580016, заборгованість за період з 17 квітня 2008 року по 08 грудня 2017 року в розмірі 1036422,94 грн шляхом звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який переданий в іпотеку на підставі договору іпотеки від 17 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І. В. 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Кіровоградської області Золотарьовою Т. В. відкрито виконавче провадження № 56225986 з виконання виконавчого напису № 130 від 31 січня 2018 року.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Згідно зі змістом частин 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Зміст положень ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України від 5 червня 2003 р. N 898-IV «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавством України визначено три способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»).
Таким актом є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно з підпунктами 2.3 - 3.4 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172.
Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.
Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, передбачена ст. 88 Закону України «Про нотаріат». 
При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем.
Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Нотаріальна дія, відмова у її вчиненні та нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»).
Боржник, який має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Як убачається з матеріалів справи, до заяви про вчинення виконавчого напису про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за період з 17 квітня 2008 року по 08 грудня 2017 року в сумі 1036422,94 грн АТ КБ «ПриватБанк» було додано, зокрема, розрахунок заборгованості, згідно з яким заборгованість за кредитом становить 108536,62 грн, заборгованості по процентах за користування кредитом - 187592,84 грн, заборгованість по комісії - 6060,58 грн, пеня - 684879,43 грн, штраф (відсоток від суми заборгованості) - 49353,47 грн, штраф (фіксована частина) - 250,00 грн.
Суд першої інстанції встановив, що банк вже звертався до суду за захистом своїх прав у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором. При цьому він пред`явив свої вимоги про дострокове стягнення усієї заборгованості (в тому числі строк повернення якої ще не настав), яка станом на 14 квітня 2009 року становила 114080,00 грн. Це підтверджується заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2010 року, яке набрало законної сили 22 вересня 2010 року (с. 62 - 63), адресованим ОСОБА_1 повідомленням - вимогою ЗАТ КБ «ПриватБанк» від 25 лютого 2010 року № 329 (с. 19), а також розрахунком заборгованості (с. 99 - 100), який було додано до заяви нотаріусу.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у п. 54 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, проаналізувавши зміст положень ст. 1048, 1050, 1054 ЦК України, Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Однак, за виконавчим написом нотаріуса за рахунок іпотечного майна підлягають стягненню також проценти, які банк (відповідач по справі) продовжував нараховувати після 14 квітня 2009 року і до 08 грудня 2017 року.
З огляду на це суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що стягувана за виконавчим написом нотаріуса заборгованість не є безспірною.
Крім того, ще однією обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису, передбаченою ст. 88 Закону України «Про нотаріат», є те, що з дня виникнення у кредитора права вимоги минуло не більше трьох років, або іншого встановленого законом строку давності.
Таким чином, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку початок перебігу строку для вчинення виконавчого напису пов`язується саме з виникненням у стягувача права вимоги до боржника, тобто з моменту порушення боржником зобов`язання, зокрема, порушення строку його виконання.
Заочним рішенням Олесандрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2010 року, яке у цій справі має приюдиційне значення, встановлено, що право вимоги ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», виникло 14 квітня 2009 року. 
Однак, до нотаріуса банк звернувся 31 січня 2018 року (с. 73), тобто, після спливу більш ніж семи років. 
Крім того, банк зажадав стягнення нотаріусом заборгованості з боржника за період з 17 квітня 2008 року по 08 грудня 2017 року, що становить 9 років 7 місяців і 24 дні.
Направлення банком у 2017 році нової вимоги боржнику не змінює порядок обчислення визначеного ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» трирічного строку вчинення нотаріусом виконавчого напису, початок перебігу якого пов`язуються з днем виникнення у стягувача права вимоги, тобто коли у остьового виникало право примусового стягнення боргу. До вимог банку застосовується строк давності, встановлений ЦК України.
У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом за межами строку, встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат».
Інші доводи апеляційної скарги є недоречними і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.
Про судові витрати
У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Залишити вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2019 року без змін.
     Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 30 квітня 2020 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко