Єдиний унікальний номер 240/694/19 
Номер провадження 22-ц/804/1554/20        

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Азевича В.Б., Кішкіної І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут  апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, допомогу при скорочені (суддя Каліуш О.В, повний текст рішення складено 19 лютого 2020 року),
В С Т А Н О В И В:
    
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, допомогу при скорочені. Просила стягнути на її користь нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з січня по липень 2017 року у розмірі 14480,67 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4914,18 грн. допомогу при скорочені у розмірі 7737,44 грн., а всього 27 132,29 грн.
Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, допомогу при скорочені задоволено в повному обсязі.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 січня 2020 року скасовано заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 листопада 2019 року, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, допомогу при скорочені задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати без урахування податку та інших обов`язкових платежів за період з 01 січня 2017 року по 17 липня 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу у загальному розмірі 36222  грн. 23 коп. 
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодився представник відповідача ОСОБА_3 та подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального  права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування доводів скарги вказує, що з 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено.
Зазначає, що у відповідача відсутня можливість надати докази, що відповідно до Наказу Державного комітету статистики №489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», а саме N П-1 «Наказ про прийняття на роботу», N П-3 «Наказ про надання відпустки», N П-4 «Наказ про припинення трудового договору», N П-5 «Табель обліку використання робочого часу», N П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника», що можуть вважатись належними та допустимими, оскільки вони залишились у непідконтрольному Українській владі м. Донецьку, тому підтвердити інформацію щодо виконання позивачем роботи є неможливим, і відповідно здійснити нарахування заробітної плати позивачу також неможливо.
Також вважає, що суд першої інстанції не застосував Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України №126/2/21-10,2 від 16.01.2018 року, до вимоги про стягнення заробітної плати. В зазначеному документі ретельно описуються всі події, які унеможливили здійснення нарахування та виплати заробітної плати.
У зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт та здійснити нарахування заробітної плати здійснити не можливо. Заборгованість за період з 16 березня 2017 року відсутня, так як її нарахування не здійснювалося.
Представник АТ «Українська залізниця» Малиновський М.А. просив рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 19 лютого 2020 року в частині задоволених позовних вимог скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.
Від ОСОБА_2 , відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно п. 2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».
Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.    
В даній справі спір виникає із трудових відносин та  ціна позову становить, 27132,29 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (2102*100 = 210 200), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження  без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що  позивач ОСОБА_2 з 08 липня 2016 року по 17 липня 2017 року перебувала у трудових правовідносинах з виробничим підрозділом «Дебальцівська дистанція колії» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», де працювала на посаді начальника відділу виробничо-технічний відділ. Наказом № 10714/ДН-ос від 14 липня 2017 року звільнена 17.07.2017 за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, компенсації за невикористану відпустку (копія трудової книжки з відповідними записами на а.с. 13-14, копія наказу про звільнення на а.с.38).
З доданих до позову табуляграм, виданих відповідачем на виконання ст. 100 КЗпП України (а.с.39-45), убачається, що позивачці ОСОБА_2 :
За січень 2017 року всього нараховано 6632,63 грн, сума до виплати 3654,16 грн.
За лютий 2017 року всього нараховано 6632,63 грн, сума до виплати 3024,16 грн.
За березень 2017 року всього нараховано 5234,22 грн, сума до виплати 4162,16 грн.
За квітень 2017 року всього нараховано 1842,35 грн, сума до виплати 1464,99 грн.
За травень 2017 року всього нараховано 660,47 грн, сума до виплати 525,19 грн.
За червень 2017 року всього нараховано 4375,59 грн, сума до виплати 3479,39 грн.
За липень 2017 року всього нараховано 13512,45 грн, сума до виплати 10822,24 грн., в т.ч. розмір компенсації за невикористану відпустку складає 4914,18 грн., допомога при скороченні у розмірі 7737,44
Загальний розмір нарахованої заробітної плати за період з січня 2017 року по липень 2017 року та компенсаційних виплат складає 38890,34 грн, до виплати 27132,29 грн. 
Заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 2121,64 грн (нараховано 2668,11 грн) виплачена позивачці, що підтверджено відомістю на виплату грошей № НОМЕР_1 від 28.07.2017 (а.с. 132, 133-134).
Установивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав працівника при звільненні, зокрема на отримання належних йому сум, а тому частково задовольнив позовні вимоги. Рішення мотивовано тим, що відповідач в порушення вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника не виплатив всі суми, що належать йому від підприємства. 
Однак, суд першої інстанції дійшов такого висновку внаслідок неповно з`ясованих обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому рішення суду не може бути залишено без змін.
Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.
Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача до відзиву на позовну заяву було надано довідку про доходи № 1212/2 від 21.10.2019 року, з якої вбачається,, що позивачу за січень 2017 року була нарахована заробітна плата у розмірі 6632,63 грн. (до виплати 5274,16 грн.), та за лютий 2017 року нарахована 6632,63 грн. (до виплати 5274,16 грн.) (а.с.132). 
Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_2 (форма ОК-5) вбачається, що за січень 2017 року було нараховано заробітну плату у розмірі 6632,63 грн. за лютий 2017 року 6632,63 грн. за березень 2017 року 5234,22 грн.,з квітня по липень 2017 року нарахування відсутні (а.с.191).
  Сторонами  визнано, що за першу половину березня 2017 року ОСОБА_2 було нараховано та виплачено аванс в сумі 2668,11 (до виплати 2121,64 грн.), який вона отримала в касі структурного підрозділу « Донецька державна залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»,, що підтверджується відомістю на виплату грошей АДРЕСА_1 (а.с.133-134).
При стягненні суми заборгованості суд першої інстанції вірно прийняв до уваги докази отримання частини заробітної плати за березень 2017 року, натомість безпідставно не прийняв до уваги докази відповідача про виплату заробітної плати за січень-лютий 2017 року.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.
Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Поняття доказів зазначено у частині першій  статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Так, за змістом частин 1, 2, 4, 6 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, зазначає, що в Індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 міститься інформація про суму заробітку для нарахування пенсії за січень-лютий 2017 року у сумі 13 265,26 грн. Вбачається також, що ці суми були нараховані за 31 календарний день січня 2017 року та за 28 календарний день лютого 2017 року, тобто за повний місяць. Отже відсутні підстави вважати, що нараховані працівнику грошові кошти за оплату праці у січні-лютому 2017 року не виплачені. 
Відповідно до п. 11 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники податків, зазначені у пункті 1 ч.1 статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум, зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення).
Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за січень-лютий 2017 року, позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено, та спростовані індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) від 23 квітня 2020 року (а.с.191), а отже задоволенню не підлягають.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за січень-лютий 2017 року підлягає зміні до 22 956,97 грн. (36 222,23-13 265,26), без утримання податку та інших обов`язкових платежів,.
Враховуючи, що суд першої інстанції правильно вирішив позов по суті, але при визначенні суми заборгованості заробітної плати не звернув увагу на надані відповідачем докази, рішення суду в цієї частині підлягає зміні. Такий висновок суду є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.
Доводи  апеляційної скарги про  те, що підставою для заробітної плати та інших виплат є первинні документи і у зв`язку з відсутністю первинних документів нарахування заробітної плати здійснити не можливо є безпідставними, оскільки діючим законодавством саме на роботодавця покладений обов`язок своєчасно провести всі розрахунки та вжити всі необхідні заходи для збереження первинної бухгалтерської документації підприємства.
До компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку. 
Доводи про те, що надані позивачем документи не можуть бути належними доказами наявності заборгованості по заробітній платі, правильно судом не прийняті до уваги, оскільки надані позивачем документи мають підписи посадових осіб. Вважаючи надані позивачем документи неналежними доказами, відповідач не надав інших будь-яких доказів, які б спростовували їх належність.
Посилання на те, що нарахування заробітної плати було припинено у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця», викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та відсутністю первинних документів для нарахування заробітної плати судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги, оскільки зазначене не ґрунтується на вимогах діючого законодавства та встановлених обставинах.
За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволені позову, відповідачем не надано.
Інші наведені в апеляційній скарзі  доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги, апеляційну скаргу треба задовольнити частково, а оскаржуване рішення слід змінити в частині суми стягнутої заробітної плати. 
В іншій частині ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог,  то з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 453,58 грн.
Позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VII.
Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки при подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у сумі 1152,60 грн. (а.с. 176), апеляційну скаргу задоволено частково, з держави на користь відповідача підлягає частковому відшкодуванню судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 472,10 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 лютого 2020 року в частині стягнення розміру заборгованості по заробітній платі та судових витрат змінити. 
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680 місто Київ - 150, вулиця Тверська, 5, код ЄДРПОУ: 40075815) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП – НОМЕР_2 заборгованість по заробітній платі за березень-липень 2017 року, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу у загальному розмірі 22956 (двадцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 97 копійок (з обов`язковим утриманням із цієї суми передбачених законом податків та зборів).
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄРДПОУ 40075815) судовий збір за подання позовної заяви у сумі 453 (чотириста п`ятдесят три) гривні 58 копійок  в дохід держави.
Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в розмірі 472 (чотириста сімдесят дві) гривні 10 копійок,за подання апеляційної скарги.    
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та  оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 29 квітня 2020 року.

Судді:         О.В. Халаджи                          
В.Б. Азевич
          
І.В. Кішкіна