КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6169/2020                                     Головуючий в суді 1 інстанції: Жовноватюк В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            20 травня  2020 року                                                              м. Київ
                                                                                                             справа № 752/17532/19
            
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Немировської О.В., Чобіток А.О.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником Погорілим Олегом Володимировичем , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Жовноватюк В.С.,
 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
 
встановив:
 
У серпні 2019 року  позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з даним позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просила суд стягнути з відповідача 140 413 грн. 21 коп. матеріальної шкоди, заподіяної під час дорожньо-транспортної пригоди, а також сплачений судовий збір в розмірі 1411 грн. 57 коп. 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва  від 27 серпня 2019 року зазначена цивільна справа передана до Солом`янського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказувала, що 04 травня 2019 року о 14.30 годині на перехресті вул. О. Теліги та пр. Перемоги в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Porsche Macan», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та автомобіля марки «Toyota Rav-4», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , і який належить позивачу на праві власності. Зазначені автомобілі зазнали механічних пошкоджень.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року відповідача ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, накладено штраф в розмірі 340 грн.
Згідно із листом вих. №150719-00953 від 15.07.2019 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування за вищезазначеним страховим випадком в розмірі 99 000 грн., оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВ №АМ/6792815, строк дії якого з 22.10.2018 року  по 21.10.2019 року.
17 липня 2019 року зазначена сума зарахована на розрахунковий рахунок позивача відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 18.07.2019 року. Отже, страхова компанія виконала свої зобов`язання в розмірі, встановленому страховим полісом - 100 000 грн. з вирахуванням франшизи - 1%.
Однак, відновлювальний ремонт з урахуванням витратних матеріалів, запасних частин та робіт склав 238 413 грн. 21 коп. з урахуванням ПДВ, що підтверджується актами виконаних робіт №61909 від 30.06.2019 року, №61917 від 30.07.2019 року та №61918 від 30.06.2019 року ТОВ «Саміт Моторз Україна».
Не відшкодованою залишилася частина заподіяної шкоди, яка становить різницю між загальною вартістю відновлювального ремонту автомобіля 238 413 грн. 21 коп. та виплаченим страховим відшкодуванням  - 99000 грн. і становить  139 413 грн. 21 коп. Посилаючись на ч.1 ст.1194 ЦК України позивач вважає, що така різниця між фактичним розміром заподіяної шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) має бути стягнута з відповідача на її користь.
Крім того, у зв`язку із вищезазначеною ДТП були понесені додаткові витрати на послуги евакуатора для доставки пошкодженого автомобіля з місця ДТП до авторизованої станції технічного обслуговування в сумі 1000 грн. згідно із квитанцією №1581878.
Таким чином, посилаючись на ст.1192 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 140 413 грн. 21 коп. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
 
Рішенням Солом`янського  районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду,  позивач ОСОБА_1 через представника Погорілого О.В. звернулась  з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Відмовляючи у позові з тих підстав, що відсутні докази причинного зв`язку між заявленим позивачем обсягом збитків за відновлювальний ремонт та діями відповідача, суд першої інстанції у разі сумніву у наданих позивачем доказах мав відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України самостійно витребувати необхідні докази та в обов`язковому порядку без клопотань сторін призначити судову експертизу на підставі ст. 103 ЦПК України.
Разом з тим, суд, встановивши на підставі актів виконаних робіт та квитанцій про їх оплату факт сплати позивачем за ремонт пошкодженого автомобіля суми в розмірі 238 413 грн. 21 коп., не надав оцінки вказаним доказам.
Також позивач не погоджується з оцінкою, наданою судом доказу щодо сплати за послуги евакуатора, оскільки інших даних або відомостей щодо того, яким шляхом пошкоджений автомобіль дістався місця, де проводився ремонт, відповідачем не надано.
Не погодившись із висновками суду в оскаржуваному рішенні,  представник позивача надіслав запити на отримання інформації із ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», АТ КБ «Приватбанк» та  ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія», яка на замовлення страхової компанії здійснювала оцінку завданих збитків.
Згідно отриманих відповідей, ПрАТ СК «Арсенал Страхування»  здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі страхової суми з урахуванням франшизи ( 100 000 - 1000 = 99 000 грн.), та не здійснювало компенсацію витрат щодо транспортування автомобіля з місця пригоди, при тому як вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача згідно з висновком № 350-2019 від 02.07.2019 року становить 213 270 грн. 79 коп.
ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» надало копію зазначеного висновку,  у  додатку до якого наявні докази - фото пошкоджень автомобіля, рахунок ТОВ «Саміт Моторз Україна», який так само було надано суду в обґрунтування суми спричиненої шкоди.
Позивач та її представник не надали суду першої інстанції зазначені докази, оскільки позов заявлено про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої ДТП. В позовних вимогах не містилося вимог про встановлення розміру. Надати цей доказ на момент подачі позову позивач не мав можливості, оскільки страхова компанія відмовила в наданні висновку, мотивуючи тим, що позивач не є клієнтом страховика. Відомості про особу суб`єкта - оцінювача позивачу відомо не було.
Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 25.02.2020 року  картка ОСОБА_1   НОМЕР_3 є додатковим електронним платіжним засобом до картки ОСОБА_5 . Отже, дана довідка підтверджує факт здійснення оплати за послуги ТОВ «Саміт Моторз Україна» саме позивачем.
Представник позивача вказує, що надав необхідні докази розміру спричиненої матеріальної шкоди та докази розміру страхової виплати, тоді як відповідачем не оспорювався факт спричинення матеріальної шкоди майну позивача, розміру шкоди, не надано жодних доказів, які спростовують розмір, локалізацію пошкоджень або розмір спричиненої шкоди.
Суд першої інстанції не вжив належних заходів щодо відновлення прав позивача, постановив рішення, яке не ґрунтується на доказах, що спростовують  факт спричинення та розмір матеріальної шкоди. Тому представник позивача вважає рішення суду необґрунтованим, а надану судом оцінку доказів - неправильною.
Після  ухвалення оскаржуваного рішення позивачем та її представником були зібрані додаткові докази, які доводять розмір спричиненої шкоди.
Позивач вважав, що під час розгляду адміністративної справи встановлено не тільки вину, а й інші суттєві обставини, в тому числі факт наявності матеріальної шкоди, локалізацію пошкоджень та їх обсяг. Відповідач підписувала схему місця ДТП та знала про ушкодження. Визнаючи свою вину в ДТП, визнавав і розмір завданої внаслідок ДТП шкоди. Всі пошкодження, вказані працівниками патрульної поліції в протоколі огляду місця ДТП, були підписані відповідачем і заперечень не надходило, відповідач не заперечував про ушкодження, їх локалізацію та об`єм пошкоджень.
 Враховуючи цю обставину, позивач не надавав у якості доказу копію схеми місця ДТП, вважаючи, що факт спричинення матеріальної шкоди за своїм розміром  не є таким, що належить доводити. 
 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 вважала доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду першої інстанції - законним і обґрунтованим, посилаючись на те, що надані позивачем докази не можуть бути визнані належними та допустимими. Рахунки з СТО, надані позивачем,  містять перелік робіт, деталей та матеріалів, що використані під час ремонту автомобіля, проте незрозуміло, які з цих робіт, а також заміна деталей, використання матеріалів  пов`язані з наслідками усунення пошкоджень від ДТП 04.05.2019 року, а які - для усунення інших несправностей, що виникли поза ДТП.
Також вказує, що суд не мав ні обов`язку, ні права призначати експертизу самостійно,  без клопотання сторони, при цьому  на час розгляду справи в суді об`єкт дослідження був відсутній, оскільки автомобіль позивача відремонтовано. Подання нових доказів на стадії апеляційного оскарження рішення вважає зловживанням процесуальними правами з боку позивача, оскільки суд першої інстанції з`ясовував, чи буде сторона позивача заявляти клопотання про витребування відповідних доказів у страхової компанії. Проте такого клопотання представником позивача заявлено не було.
Крім того, подаючи новий доказ -  копію звіту  про оцінку транспортного засобу, згідно з яким розмір заподіяної шкоди є значно меншим, - 161 194 грн. 54 коп.,  ніж розмір заявленої позивачем шкоди - 238 413 грн. 21 коп., позивач  не доводить заявлених ним позовних вимог. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до  ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.
Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана  внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується  винною особою; 2) за наявності вини лише особи,  якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;  3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди,  розмір відшкодування визначається у  відповідній  частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
За змістом ст. 1194 ЦК України  особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04 травня 2019 року о 14 год. 30 хв.   ОСОБА_3 в м. Києві по проспекту Перемоги, 47 , керуючи автомобілем марки «Porsche Macan», д.н.з. НОМЕР_1 , порушила вимоги світлофору та проїхала на заборонений жовтий сигнал світлофора, здійснила зіткнення з автомобілем марки «Toyota Rav-4», д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушила вимоги п.8.7.3г ПДР України. Тобто вчинила адміністративне правопорушення, за що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 червня 2019 року була притягнута до відповідальності за ст.124 КпАП України (а.с.9).
В постанові суду від 21.06.2019 року зазначено, що при ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Даних про те, які саме пошкодження отримав, зокрема, автомобіль марки "Toyota Rav-4", д.н.з. НОМЕР_2 , - постанова не містить.
Згідно із листом Страхової компанії «Арсенал Страхування» вих. №150749-00953 від 15.07.2019 року страхова компанія повідомила позивача про прийняте рішення щодо виплати їй страхового відшкодування за вищевказаним випадком в сумі 99 000 грн.  відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначену суму зобов`язалась сплатити протягом семи робочих днів шляхом переказу на її картковий рахунок, що було вказано нею в заяві на виплату страхового відшкодування (а.с.20).
Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 18.07.2019 року страхова компанія виплатила 99 000 грн. страхового відшкодування позивачу ( а.с. 21).
 
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 та її представник посилались на те, що  вартість відновлювального ремонту з урахуванням витратних матеріалів, запасних частин та робіт склала 238 413 грн. 21 коп. з урахуванням ПДВ, що підтверджується актами виконаних робіт № 61909 від 30.06.2019 року, № 61917 від 30.07.2019 року та № 61918 від 30.06.2019 року ТОВ «Саміт Моторз Україна».
Не відшкодованою залишилася частина заподіяної шкоди, яка становить різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля - 238 413 грн. 21 коп. та виплаченим страховим відшкодуванням  - 99 000 грн. і становить  139 413 грн. 21 коп.  А також просила стягнути з відповідача на її користь  витрати на послуги евакуатора для доставки пошкодженого автомобіля з місця ДТП до авторизованої станції технічного обслуговування в сумі 1000 грн. Всього просила стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі 140 413 грн. 21 коп. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем позовні вимоги в частині реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, не доведені.
Суд зазначив, що позивачем та/або її представником не надано суду доказів того, яких саме пошкоджень зазнав автомобіль марки «Toyota Rav-4», д.н.з. НОМЕР_2 під час вищезазначеної ДТП. За таких обставин твердження позивача та її представника про те, що заявлений нею розмір збитків за відновлювальний ремонт автомобіля перебуває у причинному зв`язку із діями відповідача, визнані судом необґрунтованими. 
Сам факт виплати страхового відшкодування страховою компанією, за відсутності в матеріалах справи доказів конкретних пошкоджень автомобіля, яких він зазнав під час вищезазначеної ДТП, є недостатнім для висновку про те, що проведені в подальшому за рахунок позивача роботи на авторизованій станції технічного обслуговування були необхідні для відновлення автомобіля позивача внаслідок дій саме відповідача 04.05.2019 року.
 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими, такими, що відповідають наявним у матеріалах справи доказам,  та зробленими з дотриманням норм процесуального права, правильним застосуванням норм матеріального права.
            Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
            Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).
Відповідно до ст. 80 ЦПК України ,  достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.  Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Відповідно до частин другої і третьої статті 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з  урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. 
 При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях покладає на відповідача обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача - обов`язок доведення наявності шкоди та її розмір.
 
Як вбачається з  матеріалів справи, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем долучені  акти виконаних робіт № 61909 від 30.06.2019 року, № 61917 від 30.06.2019 року та № 61918 від 30.06.2019 року (а.с.13-17), з яких вбачається, що на замовлення позивача ТОВ «Саміт Моторз Україна» виконало певні ремонтні роботи  автомобіля марки «Toyota Rav-4», д.н.з. НОМЕР_2 та надало послуги на загальну суму 238 413 грн. 21 коп. (кузовний ремонт лівої сторони автомобіля + подушка безпеки; дефектування після ДТП ; діагностика ходової частини;  балансування заднього лівого колеса, заміна окремих деталей та ремонт ходової частини).  Детальний перелік робіт, послуг та використаних матеріалів наведено в актах виконаних робіт.
Згідно із квитанціями від 28.05.2019 року, 01.07.2019 року  вищезазначена сума була сплачена на рахунок ТОВ «Саміт Моторз Україна»  частина позивачем, а частина - ОСОБА_5 (а.с.22-26).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції надав належну оцінку зазначеним доказам та правильно вказав, що визначити необхідність проведення таких робіт і заміни зазначених в актах запчастин саме у зв`язку із вчиненням відповідачем ДТП 04.05.2019 року - неможливо.
Колегія суддів погоджується з оцінкою зазначених доказів судом першої інстанції, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували перелік пошкоджень, що зазнав автомобіль «Toyota Rav-4», д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок ДТП 04.05.2019 року, позивачем та її представником не надано.
Надані позивачем акти виконаних робіт щодо ремонту автомобіля  на СТО ТОВ «Саміт Моторз Україна», правильно не були прийняті судом до уваги, оскільки  відсутній акт огляду спеціалістом транспортного засобу, в якому були б зафіксовані пошкодження автомобіля, отримані саме внаслідок ДТП, тому  відсутні підстави вважати, що зазначені в актах виконаних робіт/послуг від 30 червня 2019 року використані деталі, матеріали та проведені роботи були спрямовані саме на усунення пошкоджень автомобіля внаслідок ДТП, що сталась 04 травня 2019 року. 
За викладених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів, що розмір понесених позивачем витрат на ремонт автомобіля  відповідає обсягу завданих механічних ушкоджень автомобіля внаслідок ДТП 04.05.2019 року. 
 
До апеляційної скарги представником позивача додано:
-  Копію другої сторінки схеми місця ДТП від 04.05.2019 року, в якій працівниками патрульної поліції зафіксовано перелік видимих ( зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих внаслідок ДТП.
- Копію протоколу огляду транспортного засобу  від 13 травня 2019 року спеціалістом - оцінювачем  ТОВ «Незалежна експертна асистуючи компанія»  Нестеренко В.І., в якому детально відображено  як пошкодження частин та деталей автомобіля «Toyota Rav-4», д.н.з. НОМЕР_2 , завданих внаслідок ДТП 04.05.2019 року, так і пошкодження, що були наявні на автомобілі до настання ДТП ( а.с. 128-129). З вказаного протоколу вбачається, що при огляді був присутній представник  власника автомобіля ОСОБА_6 , який зауважень проти опису пошкоджень не висловив.
- Лист ПрАТ СК «Арсенал Страхування» від 03 лютого 2020 року у відповідь на заяву адвоката Погорілого О.В. від 28 січня 2020 року, з якого вбачається, що страхове відшкодування було здійснено на підставі  полісу №АМ-6792815, згідно з яким була застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Porsche Macan», д.н.з. НОМЕР_1 , ліміт відповідальності становить 100 000 грн., франшиза - 1000 грн. На підставі звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 350-2019  було виплачено страхове відшкодування у розмірі страхової суми (ліміту відповідальності) з урахуванням франшизи , а саме - 99 000 грн.
- Копію звіту № 350-2019 про оцінку колісного транспортного засобу, складеного  02 липня 2019 року оцінювачем ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» Нестеренко В.І. на підставі заяви ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування». Відповідно до вказаного звіту ринкова вартість автомобіля «Toyota Rav-4», д.н.з. НОМЕР_2 становить 631 118 грн. 80 коп.; коефіцієнт експлуатаційного зносу - 0,27526; вартість відновлювального ремонту автомобіля - 213 270 грн. 79 коп.,  вартість матеріального збитку ( вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ) - 161 194 грн. 51 коп. 
 
Однак колегія суддів вважає, що на стадії апеляційного провадження зазначені документи не можуть бути прийняті до розгляду судом апеляційної інстанції в якості доказів, оскільки вони не були предметом дослідження в суді першої інстанції, хоча на той час вже існували, проте, доказів неможливості подання таких документів до суду першої інстанції  позивач та її представник апеляційному суду не надали.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду просила стягнути з відповідача фактично понесені витрати на ремонт автомобіля, та не посилалась на звіт про вартість матеріального збитку, який був виготовлений на замовлення страхової компанії.  Вказаний звіт було складено на підставі акта огляду транспортного засобу від 13 травня 2019 року, в якому визначено характер та обсяг завданих автомобілю механічних пошкоджень, визначено, які саме деталі потрібно замінити, а які підлягають ремонту, а також визначено пошкодження, що були наявні на автомобілі до ДТП.  Представник власника автомобіля (позивача) був присутній при огляді автомобіля спеціалістом, зауважень в акті огляду не зазначив. Таким чином, є безпідставними посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що позивачу не були відомі відомості про особу оцінювача.
Протягом розгляду справи в суді першої інстанції  позивач та  її представник не надали до суду ні  копії акту огляду транспортного засобу від 13.05.2019 року, як доказу, яким підтверджується характер та обсяг пошкоджень автомобіля внаслідок ДТП 04.05.2019 року; ні копії звіту про вартість матеріального збитку.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З огляду вимоги ч. 3 ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає неможливим прийняти до розгляду документи, долучені до апеляційної скарги, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.
 
Доводи апеляційної скарги представника відповідача про неможливість отримати докази самостійно від страхової компанії «Арсенал страхування», про відмову страхової компанії надати копію звіту про оцінку транспортного засобу, - колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження відповідних звернень позивача чи його представника до ПрАТ «СК «Арсенал страхування» у період розгляду справи в суді першої інстанції. 
Крім того, зазначені доводи спростовуються поясненнями представника позивача, наданими в судовому засіданні суду першої інстанції. Так, відповідно до технічного запису підготовчого засідання від 05.11.2019 року, судом першої інстанції було запропоновано представнику позивача заявити відповідні клопотання про витребування доказів, заявити клопотання про призначення судової експертизи. Проте клопотань про витребування судом відповідних доказів представником позивача заявлено не було.
Відповідно до аудіозаписів підготовчого засідання від 05.11.2019 року та судового засідання  від 22.01.2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Погорілий О.В. зазначив суду, що ні копій матеріалів адміністративної справи ( за винятком копії першої сторінки схеми ДТП, яка підтверджує місце проживання відповідача), ні висновку про розмір заподіяних збитків, виконаного на замовлення страхової компанії на підставі акту огляду автомобіля,  представник позивача не вважає за потрібне надавати та не вважає за потрібне звертатись за копією висновку до страхової компанії, оскільки, на його думку, наданих доказів достатньо для задоволення позовних вимог.
Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що  у разі сумніву у наданих доказах суд зобов`язаний був призначити судову експертизу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки випадки обов`язкового призначення експертизи судом передбачені ст. 105 ЦПК України, в інших випадках експертиза призначається судом за клопотанням сторони.  Крім того, відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
 
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачем не оспорювався факт спричинення матеріальної шкоди  та що, визнаючи свою вину в ДТП при розгляді справи про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, відповідач визнала і розмір завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП, - колегія суддів також відхиляє як безпідставні , оскільки цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях покладає на відповідача обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача - обов`язок доведення наявності шкоди та її розмір.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 не оспорювала ні вини у заподіянні шкоди, ні факту наявності такої шкоди. Проте позивачем не було доведено розміру заподіяної шкоди, що є його процесуальним обов`язком.
 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до необхідності переоцінки  доказів, в тому числі і квитанції про надання транспортних послуг № 1581878, яким суд надав належну правову оцінку,  а відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Обґрунтовуючи судове рішення, апеляційний суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.  Згідно з рішенням у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення     від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» ).  Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позовної заяви повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону  та обсягом наявних у справі доказів прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому  рішення скасуванню  не підлягає.
За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником Погорілим Олегом Володимировичем , - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського  районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

    Суддя  - доповідач:                                                                     Ящук Т.І. 
 
                        Судді:                                                                      Немировська О.В.
                                                                                                         
                                                                                                         Чобіток А.О.