Постанова
Іменем України       
                           
17 червня 2020 року
м. Київ

справа № 320/5885/16-ц
провадження № 61-12599св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року в складі колегії суддів: Гончар М. С., Кочеткової І. В., Маловічко С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про зобов`язання вчинити певні дії.
 
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від              01 липня 2016 року, ухваленому в справі №320/1123/16-ц, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ухилення від укладення додаткової угоди про поновлення дії договору оренди земельної ділянки від 13 жовтня 2004 року. Як було встановлено вказаним рішенням суду, 13 жовтня 2004 року між Мелітопольською районною державною адміністрацією Запорізької області та ним було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку із земель запасу Новгородківської сільської ради, яка знаходиться за межами населених пунктів, загальною площею 13 га, цільове призначення для організації та ведення фермерського господарства, категорія земельної ділянки землі сільськогосподарського призначення. Договір укладений на 10 років та набув чинності з моменту його державної реєстрації. Позивач належно виконував обов`язки за умовами договору, завчасно, до спливу строку договору, повідомив орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, продовжує користуватися орендованою земельною ділянкою після закінчення строку договору, листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди протягом одного місяця не отримував. Тому, вважає, що договір оренди землі, на підставі частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі " має бути поновленим.
Враховуючи наведене позивач просив: 
- визнати поновленим на той же самий строк та на тих же умовах договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер 2323081600:04:010:0004) від 13 жовтня 2004 року (зареєстрований 17 листопада 2014 року за № 01 в Запорізькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»), площею 13 га ріллі із земель запасу Новгородківської сільської ради, яка знаходиться за межами населеного пункту для організації та ведення фермерського господарства, укладений між Мелітопольською районною державною адміністрацією та ним - ОСОБА_1 ;
- визнати за ним - ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою (кадастровий номер 2323081600:04:010:0004), площею 13 га ріллі із земель запасу Новгородківської сільської ради, яка знаходиться за межами населеного пункту для організації та ведення фермерського господарства на підставі поновленого договору оренди від 13 жовтня 2004 року (зареєстрованого 17 листопада 2014 року за № 01 в Запорізькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»), укладеного між Мелітопольською районною державною адміністрацією та       ним - ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від             02 лютого 2017 року позов задоволено. 
Визнано поновленим на той же самий строк та на тих же умовах договір оренди земельної ділянки (кадастровий номер 2323081600:04:010:0004) від 13 жовтня 2004 року (зареєстрований 17 листопада 2014 року за № 01 у Запорізькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»), площею 13 га ріллі із земель запасу Новгородківської сільської ради, яка знаходиться за межами населеного пункту для організації та ведення фермерського господарства, укладений між Мелітопольською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право користування земельною ділянкою (кадастровий номер 2323081600:04:010:0004), площею 13 га ріллі із земель запасу Новгородківської сільської ради, яка знаходиться за межами населеного пункту для організації та ведення фермерського господарства на підставі поновленого договору оренди від 13 жовтня 2004 року (зареєстрованого 17 листопада 2014 року за № 01 у Запорізькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»), укладеного між Мелітопольською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 .
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано доказів отримання ОСОБА_1 листа від 09 жовтня 2014 року № 11-8-0.3-9446/2-14, що свідчить про те, що орендодавець не повідомив орендаря у місячний строк про наявність заперечень щодо поновлення договору оренди. Факт належного виконання орендарем умов договору оренди, дотримання ним строків та процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк, ненадання орендодавцем доказів надіслання у встановлений законом строк відмови у поновленні договору на новий строк та отримання позивачем вказаної відмови свідчать про наявність у позивача переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що переважне право орендаря ОСОБА_1 на укладення договору оренди землі площею 13 га ріллі із земель запасу Новгородківської сільської ради, яка знаходиться за межами населеного пункту для організації та ведення фермерського господарства, припинилося.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У лютому 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
У квітні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.
 
Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 16 квітня 2020 року призначений повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.
 
У квітні 2020 року справу розподілено судді-доповідачу. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі заявник вказує на те, що висновок апеляційного суду про припинення у орендаря переважного права на укладення договору оренду землі ґрунтується на нових доказах, які в порушення норм процесуального права прийняті до уваги судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення. Дослідження нових доказів також проведено з порушенням норм процесуального права, зокрема апеляційним судом не надано належної оцінки листу орендодавця про відмову в погодженні змін до істотних умов договору оренди, суд взагалі не перевірив чи направлявся позивачу вказаний лист, якщо так, то коли, яким засобом зв`язку та за якою адресою. Також апеляційний суд не забезпечив йому, як стороні у справі можливість ознайомитися з новими доказами, в результаті чого він був позбавлений можливості довести, що лист від 09 жовтня 2014 року ним не отримувався, та взагалі на адресу його місця проживання не направлявся. Ухвалюючи оскаржуване рішення, апеляційний суд неправильно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
У травні 2018 року Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
13 жовтня 2004 року між Мелітопольською районною державною адміністрацією Запорізької області та ОСОБА_1 укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду земельну ділянку із земель запасу Новгородківської сільської ради, яка знаходиться за межами населених пунктів, загальною площею 13 га, цільове призначення - для організації та ведення фермерського господарства, категорія земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення. 
Договір укладений терміном на 10 років та набуває чинності з дати його державної реєстрації. В разі виконання умов договору орендар має переважне право на продовження терміну договору оренди. Для продовження терміну дії договору оренди орендар зобов`язаний не пізніше, ніж за два місяці до закінчення строку оренди, звернутися до орендодавця з відповідним клопотання. 
Оренда плата відповідно до умов договору становить один відсоток від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнту індексації.
17 листопада 2004 року зазначений договір було зареєстровано ДП «Мелітопольський районний центр державного земельного кадастру» за № 01 в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі.
25 вересня 2008 року між Мелітопольською районною державною адміністрацією Запорізької області та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 13 жовтня 2004 року, відповідно до якої сторони внесли зміни та доповнення до договору оренди в частині встановлення орендної плати у розмірі 2 відсотків грошової оцінки земельної ділянки.
ОСОБА_1 , маючи намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, направив Головному управлінню Держземагенства у Запорізькій області лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, в якому просив поновити дію договору на 10 років. До листа було додано відповідний перелік документів щодо орендованої земельної ділянки, у тому числі проект додаткової угоди без змін істотних умов договору. Зазначений лист з додатками Головним управлінням Держземагенства в Запорізькій області отримано 27 серпня 2014 року.
Листом від 04 вересня 2014 року № 27-8-0.4-8196/2-14 Головне управління Держземагенства у Запорізькій області запропонувало позивачу змінити умови договору оренди в частині встановлення строку дії договору на 5 років та орендної плати у розмірі 6 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
24 вересня 2014 року позивач надав Головному управлінню Держземагенства у Запорізькій області лист (вх. № 31-9309/0/1) з пропозицією додержуватися умов договору та продовжити його дію на 10 років із встановленням орендної плати у розмір 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, обґрунтовуючи тим, що орендована земельна ділянка розташована на збіднілих по органічному складу ґрунтах з низьким ресурсом родючості ґрунту, внаслідок чого не можливо отримувати повноцінні, якісні врожаї сільгоспкультур.
Листом від 09 жовтня 2014 року № 11-8-0.3-9446/2-14 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що ним не погоджено змін до істотних умов договору оренди, при цьому зазначив, що позивачу необхідно виконати умови договору оренди землі щодо повернення земельної ділянки орендодавцеві.
27 травня 2016 року припинено державну реєстрацію юридичної особи Головного управління Держземагенства у Запорізькій області, правонаступником якого є Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах  здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
 
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди     землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
 
Частинами першою - п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
 
Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.
 
До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
 
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
 
Відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.
 
Для застосування частини першої статті 33 цього Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.
 
Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
 
Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди: 1) досягнення згоди між орендодавцем та орендарем щодо продовження договору оренди шляхом укладання додаткової угоди чи нового договору та виконання орендарем обов`язку щодо повідомлення орендодавця про наміри продовжити орендні правовідносини і надання інформації про умови таких правовідносин у вигляді додаткової угоди чи нового договору оренди; 2) пасивна поведінка орендодавця у вигляді ненадання відповіді на пропозицію укласти договір чи додаткову угоду до договору оренди на новий строк та відсутність заперечень на продовження таких правовідносин протягом місяця після закінчення строку договору, а також фактичне користування орендарем переданою в оренду земельною ділянкою.
 
Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 4 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, провадження № 14-65цс18.
 
Встановлено, що позивач направив повідомлення про намір продовжити дію договору оренди з проектом додаткової угоди, а відповідач - -орендодавець своїм листом ще до закінчення дії договору оренди - у вересні 2014 року повідомив позивача про небажання продовжувати строк договору оренди землі на новий строк на тих самих умовах, та запропонував інші істотні умови (строк дії договору зменшити до 5 років, орендну плату встановити у розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки).
 
Отже, наявність  заперечень зі сторони орендодавця щодо поновлення договору з попереднім орендарем дають підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, не порушено.
Крім того, запропоновані позивачем зміни істотних умов договору, а саме,  розмір орендної плати та строк дії цього договору потребують згоди сторін (частина четверта статті 33 Закону України «Про оренду землі»). Проте між сторонами такої згоди досягнуто не було.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального прав, які їх регулюють, обґрунтовано виходив із того, що переважне правоОСОБА_1 на поновлення договору оренди земельної ділянки не є порушеним, оскільки відсутня одна зі складових юридичних фактів, що надають право позивачу претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», а саме: відсутня воля орендодавця на укладення такого договору на тих самих умовах, що були зазначені в попередньому договорі.
 
Доводи касаційної скарги про те, що висновок апеляційного суду про припинення у орендаря переважного права на укладення договору оренду землі ґрунтується на нових доказах, які прийняті до уваги в порушення норм процесуального права, не заслуговують на увагу, оскільки ухвалюючи оскаржуване рішення апеляційний суд виходив із тих доказів про які зазначав позивач в позовній заяві, зокрема заяви відповідача від 04 вересня 2014 року, в якій останній висловив свій намір не продовжувати укладений між сторонами договір на тих самих умовах та запропонував позивачу їх змінити, що свідчить про відсутність волі орендодавця на укладення такого договору на тих самих умовах.
 
Доводи касаційної скарги заявника про те, що апеляційний суд не забезпечив йому, як стороні у справі можливість ознайомитися з новими доказами, в результаті чого він був позбавлений можливості довести, що лист відповідача від 09 жовтня 2014 року він не отримував, та останній взагалі на адресу його місця проживання не направлявся, не впливають на правильність судового рішення, оскільки договір оренди землі не може бути поновленим всупереч волевиявленню власника земельної ділянки, який добросовісно повідомив орендаря про відсутність наміру продовжувати правовідносини на тих умовах, що були зазначені в попередньому договорі оренди, а орендар, в свою чергу, не 
надав доказів досягнення між сторонами договору згоди щодо його умов, що відповідно до положень частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі» позбавляє орендаря переважного права на укладення договору оренди землі.
 
Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками апеляційного суду, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження.  
 
Суд касаційної інстанції вважає, що висновки суду апеляційної інстанції  відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судом правильно застосовано закон, який підлягав до застосування, тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що  касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.
 
Керуючись статтями  401, 409, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 23 листопада 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	С. Ю. Мартєв   Є. В. Петров   В. М. Сімоненко