П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/2578/19	
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Запорожана Д.В.,
суддів – Джабурія О.В., Кравченка К.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови в призначені одноразової грошової допомоги, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправним рішення Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 375;
- скасувати рішення Міністерства від 25.03.2019 щодо відмови в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 375;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно направити до Міністерства, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3552-ХІІ від 22.10.1993, постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 № 336, якою затверджено Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міністерство, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктів 6, 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3552-ХІІ від 22.10.1993, постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 № 336, якою затверджено Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності деяких категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», повторно розглянути та прийняти рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність ІІ групи, та надіслати зазначене рішення разом з документами відповідачу 2 для видання наказу про виплату позивачу вказаної допомоги.            Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував незаконністю спірної відмови.
          Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 січня 2020 року позов задоволено частково. Скасовано спірне рішення, зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу спірну одноразову грошову допомогу.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати вищенаведене рішення, як таке, що прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні.
          Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості даного позову та наявності підстав для його часткового задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач з 31.05.2012 по 10.07.2019 рр. проходив службу у Збройних Силах України.
Як зазначено у наказі (по стройовій частині) командира В/ч від 10.07.2019 № 178 (а.с. 14), позивача було звільнено відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби).
Згідно з Довідкою В/ч від 08.07.2019 № 528 (а.с. 11), позивач в період 2014-2018 роки безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
04.07.2014 ОСОБА_1 , при виконанні обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини, отримав поранення, що підтверджується виданою відповідачем 2 довідкою від 30.06.2017 № 4022 (а.с. 19).
08.01.2015 Міжрайонна медико-соціальна експертна комісія № 1 Обласного центру медико-соціальної експертизи видала ОСОБА_1 довідку, якою визначила ступень втрати позивачем, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби,  професійної працездатності – 25% (а.с. 20).
Відповідно до Порядку № 975, на підставі наказу Міністерства (а.с. 42), у 2015 році ОСОБА_1 , в зв`язку з частковою втратою професійної працездатності, отримав одноразову грошову допомогу в сумі 21   315 грн. (а.с. 41).
03.01.2019 Обласна медико-соціальна експертна комісія Обласного центру медико-соціальної експертизи видала ОСОБА_1 довідку, якою встановила позивачу другу групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (а.с. 21). 
10.01.2019 позивачу було видано відповідне посвідчення (а.с. 9).
15.01.2019 позивач, відповідно до Порядку № 975, звернувся до В/ч із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги. До заяви були додані: свідоцтво про хворобу, довідка МСЕК, довідка про причини та обставини поранення, копія довідки про номер платника податків, копія паспорта, копія довідки про безпосередню участь в АТО (ООС), інформацію про банківські реквізити для перерахування коштів (а.с. 22). 
21.01.2019 В/ч, відповідно до пункту 11 Порядку № 975, направила до Міністерства висновок щодо виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та подані позивачем документи (а.с. 64).
22.03.2019 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, відмовила позивачу у задоволенні його заяви. 
Відмовляючи у задоволенні заяви Міністерство виходило з того, що «згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013р. № 975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати інвалідності без встановлення інвалідності. Заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Відповідно до пункту 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затвердженого постаново. Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, критеріями для встановлення інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності. Ступінь втрати здоров`я визначається у відсотках втрати працездатності (групи інвалідності). Ураховуючи, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках, та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІ групи інвалідності пройшов термін понад 3 роки, немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги».
Так, відповідно до частини першої статті 16 Закону № 2011, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які, згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 Закону № 2011, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема:
встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до підпункту «б» пункту 1 статті 162 Закону № 2011, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Згідно з пунктом 8 статті 163 Закону № 2011, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Пунктом 9 статті 163 Закону № 2011 визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.  
Таким порядком є Порядок № 975, пунктом 12 якого, зокрема, передбачено, що  призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Як вказано у пункті 7 статті 163 Закону № 2011, якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за її вибором.
ОСОБА_1 , відповідно до пункту 11 частини другої статті 7 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (надалі – Закон № 3551), є особою з інвалідністю внаслідок війни.
Частиною сьомою статті 13 Закону № 3551 встановлено, що особам, зазначеним у пунктах 11-14 частини другої статті 7 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету призначається і виплачується одноразова грошова допомога у зв`язку з встановленням інвалідності у розмірі, визначеному підпунктом «б» пункту 1 статті 162 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Якщо особа у зв`язку з встановленням інвалідності одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією частиною, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Таким порядком є Порядок № 336.
Позивач в якості підстави для виплати грошової допомоги обрав норми Закону № 2011 та, відповідно, Порядку № 975, тому суд визнав безпідставними посилання у позовній заяві на положення Порядку № 336, пунктом 14 якого, зокрема, встановлено, що одноразова грошова допомога виплачується на підставі рішення міжвідомчої комісії (з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», утвореній Мінветеранів) щодо призначення одноразової грошової допомоги органами соціального захисту населення за місцем реєстрації проживання або перебування осіб, які мають право на цю допомогу.
Пунктами 2-4 статті 163 Закону № 2011 встановлено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Як вказано у пункті 8 Порядку № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням  медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причини інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. 
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
На думку Міністерства, позивач не має право на одноразову грошову допомогу, оскільки після встановлення ступеня втрати ним працездатності (2015 рік) та встановленням йому інвалідності (2019 рік) минуло більше двох років.
Колегія суддів не погоджується з такою позицією апелянта.
Так, у Законі № 2011 (абзац перший пункту 4 статті 163) та у Порядку № 975 (абзац перший пункту 8) чітко вказано, в яких випадках можливо отримання військовослужбовцем одноразової грошової допомоги у більшому розмірі: у разі, якщо в межах дворічного строку з дня встановлення групи інвалідності військовослужбовцю було встановлено вищу групу інвалідності, або у разі, якщо в межах дворічного строку з дня визначення ступеня втрати військовослужбовцем працездатності був встановлений вищий ступень втрати працездатності.  В таких випадках військовослужбовець, який раніше отримав одноразову грошову допомогу за цією ж підставою (інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності), вправі отримати відповідну різницю.
У даному випадку не йдеться про повторне отримання одноразової грошової допомоги за однією підставою: як вказано вище, у 2015 році ОСОБА_1 було виплачено відповідну суму в зв`язку з отриманням поранення під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності (підпункт 7 пункту 2 статті 16 Закону № 2011), а у 2019 році у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням йому інвалідності, що настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби (пункт 4 частини другої статті 16 Закону № 2011). 
Виходячи з цього, на думку суду, Міністерство, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, застосувало норму, що не підлягала застосуванню.
З аналізу наведених норм Закону вбачається, що застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується саме з часом встановлення інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-446а14 та від 21 квітня 2015 року у справі № 21-135а15 та Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 372/1258/16-а та від 26 вересня 2018 року по справі №711/6129/17.
Разом з тим, з буквального тлумачення абзацу другого пункту 4 статті 163 Закону № 2011 та абзацу другого пункту 8 Порядку № 975 (зміст яких наведений вище) виходить, що початком дворічного строку, після спливу якого виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, є дата первинного встановлення інвалідності. Проте, відповідач 1 початком цього строку визнав 08.01.2015 – дату встановлення часткової втрати ОСОБА_1 працездатності.
Так, ані Законом № 2011, ані Порядком № 975 не встановлено часових обмежень для отримання військовослужбовцем одноразової грошової допомоги у разі встановлення йому інвалідності, якщо раніше він отримав одноразову грошову допомогу в зв`язку з встановленням часткової втрати ним працездатності без встановлення інвалідності.
В силу частини шостої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.
За таких обставин, доводи апелянта про відсутність підстав для призначення одноразової грошової допомоги є помилковими.
З урахуванням цього, судова колегія дійшла висновку про те, що відповідач 1 протиправно відмовив ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, тому рішення Міністерства підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Порядком №975 визначена процедура, дотримання якої дозволяє військовослужбовцю реалізувати право на отримання одноразової грошової допомоги.
Так, відповідно до чинної на момент подання ОСОБА_1 (січень 2019 року) та прийняття відповідачем 1 рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги (березень 2019 року) редакції Порядку № 975, уповноважений орган (в даному випадку – відповідач 2) в 15-денний строк з дня реєстрації поданих особою документів мав подати розпорядникові бюджетних коштів (відповідачу 1) висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 10 та 11 цього Порядку; розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження зазначених документів мав прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надіслати його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особі, яка звернулася за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови; одноразова грошова допомога мала бути виплачена особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 : про зобов`язання відповідача 2 повторно подати відповідачу 1 висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, про зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути отримані документи та прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, яке, разом з документами, надіслати відповідачу 2 для видання наказу про виплату, - ґрунтуються на нормах Порядку № 975, але не можуть бути задоволені одночасно, в межах однієї позовної заяви, оскільки виконання відповідачем 1 покладеного на нього судовим рішенням обов`язку буде залежати від виконання судового рішення відповідачем 2. В той же час, лише зобов`язання відповідача 2 повторно подати відповідачу 1 висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, на думку суду, не є ефективним захистом прав позивача. 
До того ж, як вказано вище, у липні 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з військової служби. Згідно з пунктом 17 Порядку № 975, особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Таким органом є відповідач 1, тому саме Міністерство, а не В/ч, має здійснити виплату.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Отже колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про часткову обґрунтованість даного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.
Частиною 1 ст. 316 КАС України передбачено, що  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.
Дану справу було розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно ч.1 ст.263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328 КАС України, апеляційний суд, –
          
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 9 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення щодо відмови в призначені одноразової грошової допомоги, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Д.В. Запорожан 

Судді:                                                                                                О.В. Джабурія

                                                                                                    К.В. Кравченко