Дата документу 04.03.2020 Справа № 316/1745/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/1065/20                                     Головуючий у 1-й інстанції: Куценко М.О.
Є.У.№ 316/1745/19                                                Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня2020 року                                                       м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:

головуючого:        Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, Енергодарської міської ради Запорізької області, про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 січня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що працював на Комунальному підприємстві «Підприємство комунальної власності» (далі КП «ПКВ») з 11.09.2014, наказом №675-к від 31.05.2019 його звільнено на підставі п.5 ст.36 КЗпП. На порушення ст.116 КЗпП України в день звільнення комунальне підприємство не провело з ним повного розрахунку, станом на 16.08.2019 заборгованість складає 7 064,38 грн., яку працівник просив стягнути з роботодавця та зобов`язати Енергодарську міську раду Запорізької області як власника комунального підприємства профінансувати вказані виплати.
Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області  від 13 січня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з КП «Підприємства комунальної власності» Енергодарської міської ради на користь ОСОБА_1 , заборгованість по заробітній платі у розмірі 7064,38 грн., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вся заборгованість із заробітної плати підлягає стягненню з підприємства, з яким працівник перебував у трудових відносинах. Комунальне підприємство є юридичною особою, яка має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, та самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Міська рада, до сфери управління якої входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника – відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Господарським Кодексом та іншими законодавчими актами. Територіальна громада не відповідає за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховані вимоги статті 5 ЦПК України, згідно якої, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Крім того, суд першої інстанції не врахував той факт, що між відповідачами існують взаємини, встановлені ст. 21 КЗпП України, за приписами якої власник підприємства, установи, організації, або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язуються виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угод сторін. Без фінансування Енергодарською міською радою КП «Підприємство комунальної власності» виконати рішення суду про стягнення заробітної плати не можливо, оскільки всі рахунку підприємства арештовані.
Сторони у справі отримали ухвали про відкриття апеляційного провадження 17 лютого 2020 року.
Енергодарська міська рада Запорізької області надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування немає.
Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надало, проте це не заважає її розгляду за наявними у справі доказами. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.
Встановлено, що  ОСОБА_1 працював у Комунальному підприємстві «Підприємство комунальної власності» з 11.09.2014 року. Наказом №675-к від 31.05.2019 року його звільнено з підприємства на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з переведенням за його згодою до КП «Чисте місто» Енергодарської міської ради (а.с.3, а.с.3 зв).
Відповідачем КП «ПКВ» не було проведено остаточних розрахунків з позивачем при звільненні.
Судом також встановлено, що заборгованість комунального підприємтва із заробітної плати складає 7064,38 грн. 
Відповідно до статуту Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності», затвердженого рішенням Енергодарської міської ради №26 від 21.12.2018, Власником Підприємства є Енергодарська міська міської рада (п.1.3). 
КП «ПКВ» діє на підставі самофінансування і фінансування із державного та міського бюджету (п.1.1).
Підприємство набуває права юридичної особи з моменту державної реєстрації, має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням (п.1.4).
Підприємство вправі від свого імені укладати угоди, договори, контракти та інші правочини, придбавати майнові і немайнові права та нести обов`язки, бути позивачем та відповідачем в суді (п.1.5).
Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями Власника, а Власник не несе відповідальності за зобов`язаннями Підприємства (п.1.8). 
Підприємство створено для здійснення господарської діяльності з метою одержання прибутку в інтересах територіальної громади міста та трудового колективу (п.2.1).
Усі громадяни, які своєю працею беруть участь у діяльності Підприємства на основі трудового договору, а також інших форм, що регулюють трудові відносини працівника з підприємством, складають трудовий договір підприємства (п.9.1).
На підприємстві укладається колективний договір відповідно до вимог діючого законодавства (п.9.5).
Генеральний директор самостійно у межах коштів, визначених на оплату праці, визначає форми оплати праці, стимулювання і розмір доходів робітників. При цьому повинен бути забезпечений гарантований законом мінімальний розмір оплати праці (п.9.8).
Відповідач Комунальне Підприємство «Підприємство комунальної власності» за своєю суттю є комунальним унітарним підприємством.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з частиною першою статті 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.
За змістом частин першої-третьої статті 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника – відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).
Таким чином, на підставі викладеного встановлено, що КП «ПКВ» є окремою юридичною особою, яка має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, та самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці». 
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Установивши, що КП «Підприємтсво комунальної власності» Енергодарської міської ради має перед позивачем заборгованість по заробітній платі, суд першої інстанції правильно визначив, що вказана заборгованість має бути стягнута у відповідності до норм статті 117 КЗпП України, саме із КП «Підприємтсво комунальної власності» Енергодарської міської ради, тобто із юридичної особи, з якою працівник перебував у трудових відносинах.
Доводи апеляційної скарги про те, що Енергодарська міська рада повинна нести солідарну відповідальність за борги із заробітної плати разом зі створеним нею підприємством, є необґрунтованими оскільки Енергодарська міська рада не є роботодавцем, із яким позивач перебувала у трудових відносинах, а є міською радою, в межах повноважень визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», яка виконує владні функції, що характеризуються наданням управлінських послуг вказаному підприємству та справлянням на нього владного впливу в рамках публічно-правових відносин. Крім того, згідно із частиною першою статті 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.
За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» N 13 від 24.12.1999, згідно зі ст.21 КЗпП належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. 
Позивачем не надано доказів на підтвердження неможливості виконання КП «Підприємство комунальної власності» рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та наявності обов`язку Енергодарської міської ради здійснити фінансування такої виплати з огляду на встановлені обставини.
Накладення арешту на рахунки комунального підприємства не свідчить про неможливість останнього виконати судове рішення.
Посилання в апеляційній скарзі на порушення норм ст.5 ЦПК України є неспроможними і ґрунтуються на неправильному тлумаченні закону.
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога про зобов`язання Енергодарської міської ради профінансувати кошти КП «Підприємство комунальної власності» для розрахунку з позивачем, є безпідставною та такою, що не ґрунтується на вимогах Закону, а тому задоволенню не підлягає. 
Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд – 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 13 січня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська