Єдиний унікальний номер 227/4360/19 
Номер провадження 22-ц/804/826/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

23 березня 2020  року                                                                                                                     м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Мірути О.А.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області  апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року, уваленого судом у складі головуючого судді Хандуріна В.В. в місті Добропіллі Донецької області, у справі номер 227/4360/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 1 вересня 2016 року вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем. Починаючи з березня і по липень 2017 року їй не виплачувалась нарахована заробітна плата. 17 липня 2017 року звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. 
В день звільнення з нею не проведено повного розрахунку, тому позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 17390,53 грн з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та зборів, а також компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушення термінів її виплати в розмірі 3704,22 грн без утримання з цієї суми передбачених законом податків та зборів.
Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати – задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за березень – липень 2017 року в розмірі 15436,81 грн.
Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» при виплаті ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, в розмірі 2539,78 грн. 
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі - за березень 2017 року в розмірі 1967,04 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16.12.2019 року в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року, компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення заборгованості за один місяць – березень 2017 року, в задоволенні цієї частини позовних вимог – відмовити, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
З 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», де на момент звільнення працювала позивачка, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено через відсутність зв`язку з виробничими підрозділами для передачі з непідконтрольної території первинних документів. Тому, нарахування заробітної плати здійснити неможливо.
Висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» на території, непідконтрольній українській владі, які унеможливили виконання відповідачем своїх зобов`язань.   
Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором через форс-мажорні обставини. При цьому посилається на рішення РНБО України від 15.03.2017 року «Про невідкладні заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», з якого вбачається, що припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення.  
Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Однак, через захоплення підприємства невідомими особами, відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. 
В відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Лаврищев В.В. просив суд залишити апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» без задоволення, а рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року – без змін.
Відповідачем надано до суду недостовірні відомості щодо заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року.
Станом на 10.07.2017 року відповідач був обізнаний про те, що він зобов`язаний виплатити позивачу компенсацію за невикористану відпустку, одноразову грошову допомогу. Вказане відповідачем не оспорюється та не спростовується матеріалами справи. 
Зазначив, що відповідач фактично визнав заборгованість по заробітній платі за липень 2017 року у частині сплати одноразової допомоги.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про наявність у відповідача форс-мажорних обставин.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає,  що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких 
підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є  рішення,  ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, враховуючи, що з 01.09.2016 року Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 7-12). 
Згідно з наказом (розпорядженням) №6631/ДН-ос від 10.07.2017 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 17.07.2017 року звільнено з посади машиніста залізничного водопостачання 4 розряду у зв`язку з скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України з зазначенням компенсації за 27 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 13). 
З розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 видно, що їй  нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 3920,76 грн, квітень 2017 року – 1640,00 грн, травень 2017 року – 2228,72 грн, за червень 2017 року – 0,00 грн, за липень 2017 року – 9601,05 грн (а.с. 20-24).
Згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України (форма ОК-5) в березні 2017 року за 31 день страхового стажу АТ «Українська залізниця» позивачці ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в розмірі 3920,76 грн; з квітня по липень 2017 року відомості відсутні (а.с. 49-51).
З довідки про доходи від 04.12.2019 року №1537/2, виданої АТ «Українська залізниця», вбачається, що ОСОБА_1 за березень 2017 року нарахована заробітна плата в розмірі 1953,72 грн, до видачі – 1553,56 грн, яка нею  отримана  27 липня 2017 року відповідно до відомостей на виплату грошей за березень 2017 року №2 (а.с. 81, 82-83).
Відповідно до наказу №236/ДНД від 17.03.2017 року начальника дирекції про встановлення простою у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуться до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі території  встановлено початок простою з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 84).
Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в  загальному розмірі 15436,81 грн з  утримання з цієї суми податків та обов`язкових платежів та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 2539,78 грн, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в такому розмірі. 
Висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. 
Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Апеляційним судом встановлено, що позивач працював у Іловайському будівельно-монтажному експлуатаційному управлінні державного підприємства «Донецька залізниця», яке 01.09.2016 року реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 17.07.2017 року позивач звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату.
З розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 видно, що їй  нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 3920,76 грн, квітень 2017 року – 1640,00 грн, травень 2017 року – 2228,72 грн, за червень 2017 року – 0,00 грн, за липень 2017 року – 96011,05 грн.
Відповідач АТ «Українська залізниця» у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі  визнає факт, що з 16 березня 2017 року господарська діяльність структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» не здійснювалася.
При цьому надав довідку про доходи від 04.12.2019 року №1537/2, де зазначено, що за березень 2017 року позивачці ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в розмірі 1953,72 грн, до видачі – 1553,56 грн.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати в певному розмірі з посиланням на припинення нарахування заробітної плати з березня 2017 року у зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».
Апеляційний суд ці доводи відхиляє, виходячи з наступного. 
Відповідач не оспорює факт наявності заборгованості зі сплати заробітної плати позивачу. Він посилається лише на неможливість нарахувати заробітну плату за спірний період та ненаданням позивачем необхідних документів. 
Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження виконання трудових обов`язків, апеляційний суд зазначає наступне.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обов`язок щодо доказування покладається на обидві сторони процесу, позивачка ОСОБА_1 належним чином надала докази своїх вимог до відповідача АТ «Українська залізниця», відповідач не спростував надані нею докази, зокрема, видані відповідачем накази про встановлення простою, розрахунки заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року з зазначенням компенсації за 27 днів відпустки та виплати вихідної допомоги; у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства як при звільненні, так і на час розгляду справи судом першої інстанції.   
Тому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі. 
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для скасування судового рішення не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню  не підлягають. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 16 грудня 2019 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 23 березня 2020 року.

Суддя: