Постанова
Іменем  України
 
03 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 456/234/17
провадження № 61-48786св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І., 
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - державне підприємство «Стрийський вагоноремонтний завод», третя особа - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2018 року у складі колегії суддів Шеремети Н. О., Крайник Н. П., Цяцяка Р. П. та касаційну скаргу державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод», яка підписана представником  Васьківим Іваном Васильовичем, на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2018 року у складі судді Саса С. С. та постанову апеляційного суду Львівської області від 26 листопада 2018 року у складі колегії суддів Шеремети Н. О., Крайник Н. П., Цяцяка Р. П., 
ВСТАНОВИВ :
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про відшкодування шкоди завданої здоров`ю на виробництві. 
Позов мотивований тим, що з 01 листопада 2011 року він працював електрозварювальником на державному підприємстві «Стрийський вагоноремонтний завод» (далі - ДП «Стрийський вагоноремонтний завод»). 30 липня 2014 року близько 9:30 год., перебуваючи на робочому місці під час виконання своїх трудових обов`язків, здійснював випробування запасного ресівера, під час якого він розірвався. Внаслідок цього ударною хвилею позивача відкинуло на землю, тяжко травмувало обличчя, зуби, щелепу, шию та кінцівки. Начальник цеху ОСОБА_2 з метою приховування травми на виробництві, заводським автобусом доставив позивача до Стрийської ЦРЛ. Після цього ОСОБА_2 домовився з лікарем Стрийської ЦРЛ про те, щоб він позивача не госпіталізував, не повідомляв правоохоронні органи та вніс запис в медичну документацію про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_1 отримав вдома при падінні в підвальне приміщення. Протягом 22 днів позивач проходив лікування у Стрийській ЖД лікарні з діагнозом: перелом верхньої щелепи справа, рвана рана нижньої губи, забій лівої кисті та вибито 8 зубів.
Після лікування позивач вийшов на роботу та дізнався, що факт отримання ним травми на виробництві прихований і ніким не розслідується. Директор заводу та начальник цеху категорично забороняли розголошувати даний факт працівникам заводу. Позивач неодноразово у письмовій формі звертався до директора заводу із заявами від 06 серпня 2014 року та 15 вересня 2014 року, в яких просив розслідувати факт заподіяння йому ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, проте звернення ніким не розглядалися і будь-які заходи щодо з`ясування обставин заподіяння позивачу ушкоджень здоров`я (травми) на виробництві не вживались. Натомість, після повернення з лікарняного позивача було відсторонено від роботи, керівництвом заводу створювались умови праці, які спонукали його до звільнення. Лише після звернення до Стрийського міжрайонного прокурора 15 жовтня 2014 року директором ДП «Стрийський ВРЗ» ОСОБА_3 було затверджено акти форми Н-1 та форми Н-5 про проведення розслідування нещасного випадку на виробництві. За результатами проведеної перевірки 06 жовтня 2014 року постановою про накладення адміністративного стягнення директора заводу ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності. Дії начальника цеху ОСОБА_2 і майстра цеху ОСОБА_4 визнані неправомірними. 
Позивача систематично турбує фізичний біль, він вимушений періодично звертатись за медичною допомогою та витрачати додаткові кошти за власний рахунок на лікування. Так, на лікування та протезування зубів він витратив                33 147,00 грн. Крім матеріальної шкоди відповідачу була заподіяна моральна шкода, оскільки фізіологічна складова його обличчя після заподіяних позивачу травм істотно змінилась. Внаслідок заподіяння позивачу тілесних ушкоджень він зазнав фізичного болю, сильних душевних страждань, у нього виник комплекс неповноцінності, що істотно порушує його належний життєвий уклад. З моменту отримання тілесних ушкоджень позивач постійно відчуває дискомфорт у соціумі, зокрема, при спілкуванні зі сторонніми людьми, друзями, родичами та вчиненні іншого роду дій. 
Просив стягнути матеріальну шкоду у розмірі 33 147,49 грн, моральну шкоду у розмірі 600 000 грн. та судові витрати. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2018 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ДП "Стрийський вагоноремонтний завод" на користь ОСОБА_1               32 180,00 грн матеріальної шкоди, 50 000,00 грн моральної шкоди, а всього разом 82 180,00 грн.
Вирішено питання про стягнення судового збору. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок нещасного випадку пов`язаного з виробництвом на ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» було ушкоджено здоров`я позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим йому було проведено лікування та протезування зубів, за яке позивач сплатив власні кошти в розмірі 32 180 грн. Діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок отриманих травм на виробництві позивач зазнав сильного фізичного болю, душевних страждань, внаслідок ушкодження обличчя він постійно нервував, перебував в стресовому стані, його життєвий уклад істотно порушився, у зв`язку з чим він прикладав багато зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. З моменту отримання тілесних ушкоджень позивач постійно відчуває дискомфорт у суспільстві, зокрема, при спілкуванні із сторонніми людьми, друзями, родичами. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року апеляційну скаргу ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» задоволено частково.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2018 року в частині стягнення з ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» на користь ОСОБА_1   32 180,00 грн. майнової шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нову постанову, якою в задоволенні цих вимог ОСОБА_1 відмовлено.
В решті рішення суду залишено без змін.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди з відповідача суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач має право на відшкодування майнової шкоди в сумі 14525 грн, завданої внаслідок нещасного випадку за рахунок коштів Фонду соціального страхування, тому позовні вимоги до ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» безпідставні та необґрунтовані. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги ОСОБА_1 . 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить  скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 32 180,00 грн, залишити рішення Стрийського міськрайонного суду м. Львова від 16 січня 2018 року в цій частині без змін. 
Касаційна скарга мотивована тим, що  позивачу не встановлено МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, а тому у Фонду соціального страхування відсутній обов`язок на проведення страхових виплат, як зазначив Верховний Суд України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-481цс16. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги ДП «Стрийський вагоноремонтний завод»
У січні 2019 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу, яка підписана представником Васьків І. В., у якій просить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 29018 року в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн скасувати, в задоволенні позовних вимог у цій частині відмовити.
Касаційна скарга мотивована тим, що розмір моральної шкоди 50 000,00 грн, за умови тимчасової непрацездатності позивача, є неспівмірним із шкодою, завданою внаслідок травми, отриманої позивачем 30 липня 2014 року. Саме груба необережність позивача стала причиною травмування та заподіяння йому тілесних ушкоджень, а тому визначений судом розмір моральної шкоди підлягав зменшенню з урахуванням вини потерпілого відповідно до умов статті 1193 ЦК України. Суд не застосував позовну давність до позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди. 
Позиція інших учасників справи
У січні 2019 року ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» подало до Верховного Суду відзив, підписаний представником Васьків І. В. ,  на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просить постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 32 180,00 грн матеріальної шкоди залишити без змін, касаційну скаргу позивача - без задоволення. 
Відзив мотивований тим, що підприємство не є належним відповідачем за вимогами про стягнення матеріальної шкоди. За умовами частини третьої статті 42 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» якщо внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання потерпілий тимчасово втратив працездатність, Фонд фінансує всі витрати на його лікування. Довідка приватного підприємця ОСОБА_5 № 1 від 03 листопада 2016 року достовірно не підтверджує вартість витрат на лікування в причинно-наслідковому зв`язку з отриманою позивачем 30 липня 2014 року травмою. 
У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ДП «Стрийський вагоноремонтний завод», у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн без змін. 
Відзив мотивований тим, що при визначенні розміру моральної шкоди, судами попередніх інстанцій ураховано обставини, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідки, що наступили, а також дотримано вимоги розумності і справедливості. Позовна давність не поширюється на позови про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.
У березні 2019 року ДП  «Стрийський вагоноремонтний завод» подало пояснення на відзив на касаційну скаргу, підписану представником Васьків І. В. , у якому зазначено, що відзив на касаційну скаргу, поданий позивачем у справі, носить формальний характер та не спростовує доводів касаційної скарги відповідача.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , витребувано справу № 456/234/17 з суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДП«Стрийський вагоноремонтний завод», відмовлено у задоволенні клопотання ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» про зупинення виконання рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2018 року та постанови Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року.
У січні 2019 року справа № 456/234/17 надійшла до Верховного Суду.
14 квітня 2020 року справа передана судді-доповідачу Дундар І. О.
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Позиція Верховного Суду
Колегія суддів частково приймає аргументи касаційної скарги ОСОБА_1 та відхиляє доводи касаційної скарги ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» за таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 30 липня 2014 року о 09 год. 30 хв. у механокомплектувальному цеху дільниці виготовлення та випробування запасних резервуарів ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» стався нещасний випадок, внаслідок чого було травмовано ОСОБА_1 , в якого виявлено рвану рану нижньої губи, перелом фронтальної групи зубів.
Наказом ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» № 434 від 01 жовтня 2014 року створено комісію з розслідування нещасного випадку, що стався 30 липня 2014 року о 09 год. 30 хв.  з електрозварювальником механо-комплектувального цеху ОСОБА_1 
15 жовтня 2014 року складено акт форми Н-5 проведення розслідування нещасного випадку, що стався 30 липня 2014 року о 09 год. 30 хв. на ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» з потерпілим ОСОБА_1 та акт №4 форми Н-1 про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом з ОСОБА_1 
ОСОБА_1 проходив амбулаторне лікування з 30 липня 2014 року по 22 серпня 2014 року з діагнозом рвана рана нижньої губи, перелом фронтальної групи зубів.
Відповідно до частини другої статті 13 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV від 23 вересня 1999 року (далі - Закон № 1105-XIV) (в редакцій, станом на час нещасного випадку) страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання,  що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. 
Статтею 28 Закону № 1105-XIV (в редакцій, станом на час нещасного випадку) передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із Законом Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
У постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-481цс16 зроблено висновок, що «вирішуючи питання про право потерпілого на отримання страхових виплат, слід виходити з вимог статей 21, 28, 30, 34, 35, 40 Закону № 1105-XIV у їх сукупності, які передбачають, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. З аналізу вищенаведених цивільно-правових норм слід дійти висновку про те, що працівник, якому заподіяно шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, має право вимагати від фізичної або юридичної особи, яка її завдала, відшкодування заробітку (доходу), втраченого ним унаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. За таких обставин у справі, яка переглядається, апеляційний суд, з яким погодився суд касаційної інстанції, дійшов неправильного висновку про те, що належним відповідачем у справі повинний бути саме Фонд, не врахувавши, що до моменту встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності Фонд не має обов`язку перед позивачем здійснювати страхові виплати, передбачені Законом № 1105-XIV. При цьому суд помилково не застосував положень статті 1195 ЦК України, якою передбачено обов`язок фізичної або юридичної особи, яка завдала шкоди, відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), утрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, та інші витрати; не взяв до уваги, що ОСОБА_1, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався, зокрема й на положення статті 1166 цього Кодексу».
Отже, апеляційний суд дійшов неправильного висновку про те, що належним відповідачем у справі в частині стягнення майнової шкоди повинен бути саме Фонд, не врахувавши, що до моменту встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності Фонд не має обов`язку перед позивачем здійснювати страхові виплати, передбачені Законом № 1105-XIV. Позивачу стійка втрата професійної працездатності встановлена не була.
При цьому суд помилково не застосував положень статті 1195 ЦК України, якою передбачено обов`язок фізичної або юридичної особи, яка завдала шкоди, відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, та інші витрати; не взяв до уваги, що позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався, зокрема, й на положення статті 1195 ЦК України.
В той же час суд апеляційної інстанції встановив, що вартість лікування одного зуба становить 1 043,00 грн, вартість протезування 1 862,99 грн, та дійшов обґрунтованого висновку, що з врахуванням кількості пошкоджених зубів внаслідок нещасного випадку у позивача становить 14 525,00 грн. (лікування та протезування п`ятьох зубів).
Таким чином, з ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення майнова шкода у розмірі 14 525,00 грн.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн, суд апеляційної інстанції вірно погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що діями відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок отриманих травм на виробництві позивач зазнав сильного фізичного болю, душевних страждань, внаслідок ушкодження обличчя він постійно нервував, перебував в стресовому стані, його життєвий уклад істотно порушився, у зв`язку з чим він затрачав багато зусиль для відновлення попереднього стану, з моменту пошкодження здоров`я позивач постійно відчував дискомфорт у суспільстві, зокрема, при спілкуванні із сторонніми людьми, друзями, родичами. Суд першої інстанції врахував вимоги розумності та справедливості.
Доводи касаційної скарги ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» в частині стягнення моральної шкоди зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Доводи касаційної скарги ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» про не застосування судом наслідків спливу строку позовної давності є безпідставними, оскільки згідно пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 132/3235/16-ц (провадження № 61-19244св18).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 в частині стягнення майнової шкоди  дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду в цій частині прийнята з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в оскарженій частині. 
Доводи касаційної скарги ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» в частині стягнення моральної шкоди дають підстав для висновку, що судові рішення постановлені в цій частині з  додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. 
Керуючись статтями 400, 410, 412, 413 ( в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод», яка підписана представником Васьківим Іваном Васильовичемзалишити без задоволення.
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.  
Постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» про стягнення майнової шкоди скасувати. 
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2018 року в частині стягнення з державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» на користь ОСОБА_1 майнової шкоди змінити.
Стягнути з державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 14 525,00 грн. 
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року в частині стягнення з державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод" на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн моральної шкоди залишити без змін.  
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                      В. І. Крат
 
Судді:                                                                             Н. О. Антоненко
 
                                                                                      І. О. Дундар
 
                                                                                      Є.В. Краснощоков
 
                                                                                                             М. М. Русинчук